Єдиний унікальний номер № 317/2225/26
Провадження № 3/317/838/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року        м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Качан А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла із ВП № 6 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває справа про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення ЄПР1 № 639491 від 13.04.2026, ОСОБА_1 ставиться у провину наступне: 13.04.2026 о 09 год. 45 хв. в с. Наталівка по вул. 8-го березня водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, повторно протягом року, вчинив правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керуванням транспортним засобом постанова ЕНА 5864993 від 04.10.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що 13 квітня 2026 року керував транспортним засобом у стані крайньої необхідності. Зазначив, що від є командиром другої ударної роти ББС 260 Бр. ТРО, після отримання повідомлення про обстріл позицій виникла необхідність його невідкладного прибуття до позицій та командно-спостережного пункту для організації управління підрозділом, прийняття оперативних рішень та координації дій особового складу.
Також пояснив, що на момент події можливість скористатися послугами штатного водія була відсутня, оскільки один водій був поранений, другий виконував бойове завдання, а третій перебував на чергуванні. За таких обставин іншої можливості своєчасно прибути до місця виконання службових обов`язків не було, у зв`язку з чим він був вимушений особисто керувати транспортним засобом. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 13.04.2026 року внаслідок обстрілу позицій підрозділу виникла необхідність термінового прибуття командира роти ОСОБА_3 до командно-спостережного пункту для організації управління підрозділом та прийняття оперативних рішень. Свідок зазначив, що на той час штатний водій був поранений, інший виконував бойове завдання, тому можливості забезпечити перевезення командира не було.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що після отримання повідомлення про обстріл позицій очікував прибуття командира роти для прийняття рішення щодо подальших дій підрозділу, зокрема зміни місця дислокації та забезпечення особового складу. За його словами, після прибуття командира відповідні управлінські рішення були прийняті.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 також зазначив, що 13.04.2026 виникла службова необхідність у прибутті командира роти ОСОБА_3 до командно-спостережного пункту для оперативного управління підрозділом після обстрілу позицій. Свідок підтвердив, що командир прибув до місця несення служби та виконував службові обов`язки, при цьому обставинами його подальшої зупинки працівниками поліції він не володіє.
Заслухавши пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при вчинені дії особою у стані крайньої необхідності.
З долученого до матеріалів справи відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу повідомляв працівникам поліції про необхідність прибути до позицій у зв`язку з обстрілом для прийняття оперативних рішень. Зазначене узгоджується з показаннями свідків та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Факт обстрілу позицій підтверджується відповідним журналом, який ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи. 
Дослідивши матеріали справи показання свідків, письмові пояснення та враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, командиром 2 ударної роти ББС 260 Бр. ТРО, вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені у стані крайньої необхідності, невідкладного прибуття до позицій та командно-спостережного пункту для організації управління підрозділом та прийняття оперативних рішень в умовах воєнного стану, а тому у відповідності до п. 4 ст. 247 КУпАП с права підлягає закриттю через вчинення особою дій в стані крайньої необхідності (вживання оперативних дій командира в умовах воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я особового складу та збереження матеріально-технічного забезпечення).
Керуючись ст. ст. 17, 18, 245,247,280, 283,284,287,288, 289 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, закрити відповідно до п. 4 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області в 10-денний строк з дня винесення постанови.

Суддя          А.В. Качан