ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, м. Кропивницький, 25006, 
тел. (0522) 30-10-22, 30-10-23, код ЄДРПОУ 03499951,
e-mail: inbox@kr.arbitr.gov.ua, web: http://kr.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року		Справа № 912/591/26	

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Проскурні О.О. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/591/26
за позовом: Керівника Кропивницької окружної прокуратури, вул. Є.Чикаленка, 11, м. Кропивницький, 25002, в інтересах держави в особі Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, вул. Шевченка, 23, с. Соколівське, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27641
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ", вул. Сагайдачного Петра, 25Б, офіс 203, м. Київ, 04070
про визнання недійними додаткових угод, стягнення 34 068,07 грн

Представники:
від прокуратури - Літвін А.Ю., службове посвідчення №075438 від 01.03.2023;
від позивача - Данілова А.М., розпорядження №138-к від 02.06.2023, посадова інструкція;
від відповідача - Серебряник О.О., ордер серія АА № 1561445 від 04.04.2026 (відеоконференція).

В засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Керівник Кропивницької окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (далі - Соколівська сільська рада, позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (далі - ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ", відповідач) про таке:
- визнати недійсними додаткові угоди №2 від 15.09.2022, №3 від 10.10.2022 та №4 від 11.10.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 526 від 29.12.2021, укладені між Соколівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ";
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" на користь бюджету безпідставно сплачені кошти в сумі 34 068,07 грн.
В обґрунтування підстав позову зазначено, що при укладенні оспорюваних угод, якими підвищено ціну електричної енергії, сторонами договору не дотримано вимог ч. 3 ст. 632 ЦК України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Ухвалою від 17.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/591/26 за правилами загального позовного провадження. У справі призначено підготовче засідання, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.
Позивач подав письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не підтримано та повідомлено про намір самостійно звернутись до суду з позовом щодо визнання недійсними додаткових угод і стягнення грошових коштів (том 1 а.с. 166-168).
Згідно додаткових пояснень від 31.03.2026 позивач вказав, що контроль у сфері публічних закупівель відноситься виключно до компетенції Державної аудиторської служби України, а не до повноважень прокуратури (том 1 а.с. 184-186).
Відповідач позовні вимоги заперечив повністю, про що до справи подав відзив на позов, з підстав такого: стягнення коштів фактично є санкцією, яка законодавством не передбачена та є надмірним втручанням у право власності; на момент укладення додаткових угод сторони виходили з можливості неодноразового збільшення ціни за одиницю товару до 10%, виходячи з формулювання згідно п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та судової практики; Закон є імплементаційним актом Угоди про асоціацію, а тому практика Суду ЄС є нормативно релевантною для правильного тлумачення; відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 72 Директиви 2014/24/ЄС про публічні закупівлі, будь-яке збільшення ціни не повинне перевищувати 50% вартості первинного договору, а у разі внесення декількох послідовних змін таке обмеження повинно застосовуватися до вартості кожної зміни; електрична енергія є біржовим товаром, ціна формується ринком, тому допустимі механізми адаптації ціни, якщо вони прозорі, симетричні та не призводять до зміни загальної природи договору; на час вирішення спору наявне рішення Конституційного Суду України № 6-р(II)/2025 від 03.12.2025 про те, що окремі приписи абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" не відповідають Конституції України; внаслідок внесення Законом №1401 змін до Конституції України відбулось звуження конституційної функції прокуратури, передбачено п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України (том 1 а.с. 190-202).
У відповіді на відзив Прокурор з приводу заперечень відповідача зазначив таке: приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на електричну енергію повністю нівелює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові; фінансування закупівлі, проведеної Соколівською сільською радою здійснювалося за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому порушення законодавства про публічні закупівлі не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів територіальної громади; виходячи з положень ст. 55 ГПК України, не підтримання компетентним органом позову, поданим в його особі, не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим; у даній справі не вирішується питання про притягнення ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ" до відповідальності, а стягнення грошових коштів є наслідком недійсності оспорюваних угод; Конституційний Суд України у рішенні № 6-р(II)/2025 від 03.12.2025 відтермінував втрату чинності окремими приписами абзацу першого частини третього статті 23 Закону України "Про прокуратуру" до 01.01.2027, а також зазначив, що рішення не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності цих приписів (том 2 а.с. 1-5).
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав на те, що навіть за умови визнання судом порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" належним і пропорційним способом реагування є застосування саме механізмів публічно-правової відповідальності, передбачених ст. 44 вказаного Закону та ст. 164-14 КУпАП (том 2 а.с. 10-17).
16.04.2026 суд розпочав підготовче засідання, в якому постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.06.2026.
10.06.2026 відповідач подав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи №3-78/2026(178/26) та справи №3-107/2026/239/26) (том 2 а.с. 41-48).
Прокурор подав письмові заперечення на таке клопотання (том 2 а.с. 84-86).
11.06.2026 суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті, в якому оголосив перерву до 01.07.2026.
В судовому засіданні 01.07.226 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача. В судовому засіданні оголошено перерву до 09.07.2026, за усним клопотанням представника відповідачу надано можливим подати письмові пояснення з питання щодо застосування нових положень Закону України "Про публічні закупівлі".
06.07.2026 відповідач подав такі письмові пояснення (том 2 а.с. 102-104).
07.07.2026 відповідач подав письмове клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи №3-107/2026/239/26, 264/26, 291/26 (том 2 а.с. 111-117).
Прокурор подав письмові пояснення щодо пояснень відповідача та подав письмові заперечення проти клопотання від 07.07.2026.
Відповідач подав пояснення з огляду на пояснення Прокурора.
09.07.2026 суд продовжив судове засідання з розгляду справи по суті.
В судовому засіданні суд на підставі ст. ст. 118, 207 ГПК України залишив без розгляду клопотання відповідача від 07.07.2026 у зв`язку з пропуском строку на його подання. Письмові пояснення відповідача та Прокурора прийняті судом та враховуються під час розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення Прокурора і представників сторін, дослідивши в судовому засіданні докази у справі, суд встановив такі обставини, які є предметом доказування.

За результатами проведення відкритих торгів між ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ" (Постачальник) і Соколівською сільською радою (Споживач) укладено договір №526 про постачання електричної енергії споживачу" з додатками, предметом якого є продаж електричної енергії - код ДК 021:2015-09310000-5 для забезпечення потреб електроустановок Споживача у строк з 01.01.2022 по 31.12.2022 в кількості 403 000 кВт/год (далі - Договір, том 1 а.с. 51-59).
Згідно Договору та Комерційної пропозиції, ціна (тариф) електричної енергії, з урахуванням тарифу на послуги з передачі становить 3,90 грн з урахуванням ПДВ, загальна вартість Договору - 1 571 700,00 грн.
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.4. Договору).
Договір передбачає, що зміни до істотних умов Договору можуть бути внесені у випадках, передбачених згідно ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Підпунктом 13.5 Договору визначено, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивні коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін, тощо) за одиницю товару не менше ніж в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару, при цьому таке документальне підтвердження щодо збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін, тощо) надається окремо кожного разу, коли Постачальник звертається до Споживача щодо зміни ціни за одиницю товару в бік збільшення.
Документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін, тощо) за одиницю товару станом на будь яку-дату після укладання договору або за наявності внесених раніше змін до Договору щодо зміни ціни за одиницю товару - станом на будь-яку дату після останньої зміни Сторонами ціни за одиницю товару, та середньоринкової ціни (діапазону цін, тощо) за одиницю товару на більш пізню дату та до моменту письмового звернення Постачальника до Споживача щодо збільшення ціни товару, з обов`язковим зазначенням розміру коливання ціни у відсотках (%), і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово- промисловою палатою, або органами державної статистики.
У випадку прийняття рішення Споживачем щодо внесення змін до цього Договору у вказаній частині до розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна за одиницю товару, що визначена Сторонами у момент укладання цього Договору (з урахуванням внесених раніше змін до цього Договору, та якщо такі обставини мали місце). При цьому, максимальна сума, на яку Сторонами може бути здійснено підвищення ціни за одиницю товару визначається як різниця між середньоринковою ціною (діапазоном цін, тощо) за одиницю товару, що передує моменту письмового звернення Постачальника щодо зміни ціни (згідно наданого учасником підтверджуючого документу) та середньоринкової ціни (діапазону цін, тощо) за одиницю товару станом на дату після укладання цього Договору (згідно наданого учасником підтверджуючого документу), або станом на момент внесення змін до цього Договору в частині ціни за одиницю товару, якщо такі зміни до цього Договору вже були раніше здійснені сторонами. В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «про публічні закупівлі».
Споживач має право відмовитись від зміни ціни за одиницю товару у випадках, якщо Постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни, передбачене цим пунктом.
За пунктом 13.7. Договору внесення змін у Договір здійснюється шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Пропозицію щодо внесення змін до Договору може зробити кожна із сторін. Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір Сторони, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. 
У подальшому між Споживачем та Постачальником на підставі звернень Постачальника укладено чотири додаткові угоди, за якими сторонами погоджено зміну ціни за одиницю товару в бік збільшення від первинно визначеної вартості, а саме:
додатковою угодою № 1 від 01.02.2022 ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено до 3,962052 грн кВт/год з ПДВ на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" згідно постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454; початок застосування умов вказаної угоди визначено з 01.01.2022;
додатковою угодою № 2 від 15.09.2022 ціна збільшена до 4,133376 грн за кВт/год з ПДВ на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" з одночасним зменшенням загальної кількості товару; умови угоди застосовуються з 01.08.2022
додатковою угодою №3 від 10.10.2022 ціна збільшена до 4,50486 грн кВт/год з ПДВ на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" з одночасним зменшенням загальної кількості товару; умови угоди застосовуються з 01.09.2022; 
додатковою угодою №4 від 11.10.2022 ціна збільшена до 4,860288 грн кВт/год з ПДВ на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" з одночасним зменшенням загальної кількості товару; умови угоди застосовуються з 11.09.2022 (том 1 а.с. 59-74).
Згідно актів прийому-передачі електричної енергії Споживач фактично отримав 145342 кВт/год електричної енергії та перерахував на рахунок Постачальника кошти в сумі 609920,63 грн, що також підтверджено платіжними дорученнями та листом УДКСУ у Кіровоградському районі Кіровоградської області (том 1 а.с. 75-109, 135).
Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю UА-2021-11-18-010968-а сума оплати за договором становить 609 920,63 грн (том 1 а.с. 75-109). 
Посилаючись на порушення при укладенні додаткових угод №№2-4 вимог ч. 3 ст. 632 ЦК України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та законодавчо визначеного строку повідомлення про зміну ціни, Прокурор просить визнати такі угоди недійсними та стягнути сплачені за угодами кошти.

Норми права застосовані судом та мотивована оцінка доводів сторін і поданих доказів.
1. Щодо обґрунтованості представництва інтересів держави Прокурором.
Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", частиною першої якої визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини третьої ст. 23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
За правилами ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У відповідності до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України №3-рп/99 у справі №1-1/99 від 08.04.1999 прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.
У зазначеному рішенні вказано, що оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Предметом спору згідно поданого Прокурором позову є визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання, розрахунок за яким здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету. Прокурор вказує на незаконне підвищення ціни за оспорюваними угодами, що не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створю загрозу порушення інтересів територіальної громади.
Зазначено, що у даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Соколівська сільська рада, посадові особи якої не вживають заходів щодо захисту інтересів держави, порушених неправомірним використанням бюджетних коштів.
Виходячи із зазначеного та з урахуванням обґрунтувань Прокурора щодо підстав звернення, суд дійшов таких висновків.
Як вказано, прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді у разі, коли є порушення або загроза порушення інтересів держави. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 587/1382/15-ц зроблено висновок, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність має бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація категорії "інтереси держави" може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
У постановах Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 916/3022/21, від 19.03.2024 у справі № 340/11/23 зроблено такі висновки:
"Громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, може мати власні (публічні) інтереси, що є відмінними від інтересів конкретної (приватної) особи. До того ж, Основним Законом України (статті 13, 23, 41, 43, 89 та 95) визначено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню під час ухвалення найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади.
Інтереси держави, зокрема, охоплюють інтереси жителів територіальної громади, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Хоча в Конституції України й не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема громад, з тих самих підстав, що й інтереси держави. Відтак звернення прокурора з позовом в інтересах держави охоплює у тому числі й захист інтересів громади".
Є слушним твердження Прокурора, що порушення законодавства про публічні закупівлі не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів територіальної громади.
Суд зазначає, що наведене в позові обґрунтування по суті відповідає категорії "інтереси держави", оскільки правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.
Так, використання бюджетних коштів з порушенням встановлених норм підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, у свою чергу, порушує економічні інтереси відповідної територіальної громади.
Представницьким органом територіальної громади є Соколівська сільська рада, яка відповідно до закону уповноважена представляти інтереси територіальної громади та здійснювати повноваження у спірних правовідносинах.
Так, у межах справи №924/564/22 (постанова від 22.08.2023) Верховний Суд досліджував питання належного позивача та дійшов висновку, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів широкого кола осіб - мешканців відповідної області. Орган місцевого самоврядування, відповідно до своїх повноважень, зобов`язаний забезпечувати раціональне використання комунального майна та інших ресурсів.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.9 постанови від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 сформулювала такий висновок: "Оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються з постановами Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17".
Отже, Прокурор обґрунтовано визначив позивачем за поданим позовом Соколівську сільську раду. 
У постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункти 77-83).
Згідно з матеріалами справи, 17.10.2024 Кропивницька окружна прокуратура Кіровоградської області (далі – Прокуратура) звернулася до Соколівської сільської ради із запитом про надання документів, у якому, зокрема, повідомила, що на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель містяться відомості про проведення відкритих торгів, свідчать про ймовірне порушення законодавства у сфері публічних закупівель (том 1 а.с. 126-128).
На вказаний запит Соколівською сільською радою надано запитувані документи (том 1 а.с. 129).
Згідно листа від 24.01.2025 та повторно згідно листа від 28.02.2025 Прокуратура повідомила про порушення та запитала інформацію стосовно наміру Соколівської сільської ради самостійно звернутись до суду (том 1 а.с. 130-133).
Матеріали справи не містять відповідей на вказані листи Прокуратури.
26.02.2026 Прокуратура направила Соколівській сільській раді повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" (том 1 а.с. 148-149).
Таким чином, матеріали справи підтверджують попереднє звернення прокурора до Соколівської сільської ради із запитом щодо вжиття заходів із захисту інтересів держави та дотримання порядку, передбаченого ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру". Однак, Соколівська сільська рада на попередньо отримані повідомлення не відреагувала та жодних заходів задля усунення порушень не здійснила. Викладене свідчить про бездіяльність Соколівської сільської ради, що є достатньою підставою для звернення Прокурора з позовом до суду.
Заперечення позивача щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави спростовуються вищевикладеним. Суд звертає увагу, що, заперечуючи наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом, позивач не навів жодних об`єктивних причин, які б пояснювали відсутність своєчасного реагування уповноваженого органу на виявлені порушення. При цьому інформація про проведення публічних закупівель є відкритою та загальнодоступною, а тому в окремих випадках очевидність можливих порушень може бути встановлена на підставі аналізу відомостей, оприлюднених в електронній системі закупівель, без здійснення заходів державного контролю у сфері публічних закупівель.
Також суд відхиляє посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України № 6-р(II)/2025 від 03.12.2025, оскільки відповідно до п. 3 резолютивної частини такого рішення окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру“ від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.
За пунктом 4 резолютивної частини рішення таке рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає підтвердженим звернення Прокурора до суду з позовом у даній справі в особі визначеного ним позивача та дотримання Прокурором вимог і порядку згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

2. Щодо вимог про визнання додаткових угод недійсними.
Відповідно до ст. ст. 11, 509, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є підставою виникнення зобов`язань, які мають виконуватись належним чином відповідно до договору та закону.
У ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзацом другим ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, частиною 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі" №922-VIII (далі - Закон).
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 4 статті 41 Закону визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно частини 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Як встановлено, у пункті 13.5. Договору сторони погодили зміну ціни за одиницю товару у разі коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін, тощо) за одиницю товару станом на будь яку-дату після укладання договору або станом на будь-яку дату після останньої зміни ціни, та середньоринкової ціни (діапазону цін, тощо) за одиницю товару на більш пізню дату та до моменту письмового звернення Постачальника до Споживача щодо збільшення ціни товару і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики.
Згідно матеріалів справи, підставами для укладення оспорюваних додаткових угод стали цінові довідки Харківської торгово-промислової палати, які містили відомості щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України. 
Оцінивши надані докази, суд погоджується з доводами Прокурора про те, що зазначені довідки не підтверджують коливання ціни товару за період, який передував внесенню змін до Договору. Це зумовлено тим, що оспорюваними додатковими угодами передбачено поширення їх дії на правовідносини, які виникли до моменту їх укладення. 
Так, відповідно до довідки Торгово-промислової палати від 01.09.2022, яка стала підставою для укладення додаткової угоди № 2 від 15.09.2022, порівняння цін здійснено за періоди січня (01.01.2022– 31.01.2022) 2022 року та серпня (01.08.2022– 31.08.) 2022 року. Водночас пунктом 4 додаткової угоди № 2 передбачено, що її дія поширюється на правовідносини, які виникли з 01.08.2022.
Відповідно до довідки Торгово-промислової палати від 13.09.2022, яка стала підставою для укладення додаткової угоди № 3 від 10.10.2022, порівняння цін здійснено за періоди серпня (01.08.2022– 31.08.) 2022 року та за 1 декаду вересня (01-10.09) 2022 року. Водночас пунктом 4 додаткової угоди № 3 передбачено, що її дія поширюється на правовідносини, які виникли з 01.09.2022.
Відповідно до довідки Торгово-промислової палати від 26.09.2022, яка стала підставою для укладення додаткової угоди №4 від 11.10.2022, порівняння цін здійснено за періоди 1 декада вересня (01-10.09) 2022 року та 2 декада вересня (11-20.09) 2022 року. Водночас пунктом 4 додаткової угоди № 3 передбачено, що її дія поширюється на правовідносини, які виникли з 11.09.2022.
Суд враховує, що норма п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дозволяє збільшення ціни за одиницю товару лише за наявності коливання ціни товару на ринку, причому таке збільшення має бути пропорційним такому коливанню. Отже, документальне підтвердження коливання ціни має охоплювати саме той період, з якого сторони фактично змінюють ціну.
Разом з цим, надані довідки ТПП не підтверджують коливання ціни станом саме на дату фактичної зміни ціни, а саме на 01.08.2022, 01.09.2022 та 11.09.2022. Вказані документи підтверджують зміну ринкової ціни, яка виникла пізніше, ніж дата, з якої сторони застосували нову договірну ціну.
За вказаних обставин, укладення оспорюваних угод про підвищення ціни із поширенням її на минулі періоди не відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст.41 Закону, оскільки відсутнє належне документальне підтвердження коливання ціни саме на дату, з якої сторони змінили цю істотну умову договору. 
Суд також погоджується з доводами Прокурора про те, що оспорюваними додатковими угодами порушено вимоги ст. 632 ЦК України. Суд враховує, що у даному випадку сторонами визначено розрахунковим періодом календарний місяць, а тому зміна ціни за додатковою угодою №2 від 15.09.2022 з 01.08.2022, додатковою угодою №3 від 10.10.2022 з 01.09.2022 та додатковою угодою №4 від 11.10.2022 з 11.09.2022 свідчить про зміну ціни після завершення періоду поставки товару, тобто після виконання відповідної частини договірних зобов`язань. 
Отже, спорюваними угодами змінено ціну товару після виконання відповідної частини договірних зобов`язань, що суперечить вимогам ст. 632 ЦК України.
Крім того, суд вважає слушними доводи Прокурора, що застосування змінених умов договору щодо ціни електричної енергії за минулі періоди не узгоджується з передбаченим п. 4 ч. 3 ст. 57, п. 11 ч.1 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" порядком повідомлення споживача про зміну умов договору постачання електричної енергії.
Судом встановлено, що повідомлення Постачальника про намір внести зміни до Договору надано Споживачу до укладення відповідних додаткових угод, тоді як фактичне збільшення ціни було передбачено з дати, яка передувала моменту повідомлення та внесення відповідних змін до договору. Вказана обставина додатково свідчить про порушення порядку зміни умов договору.
За вказаних обставин суд встановив порушення оспорюваними додатковими угодами вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та ч. 3 ст. 632 ЦК України, що свідчить про їх невідповідність вимогам законодавства та, відповідно до статей 203, 215 ЦК України, є підставою для визнання таких угод недійсними.
Посилання відповідача на положення Директиви 2014/24/ЄС та практику Суду Європейського Союзу не змінюють вимог національного законодавства щодо порядку зміни істотних умов договорів про закупівлю, а також не спростовують встановленого судом факту неправомірного застосування змінених цін. Твердження щодо специфіки електричної енергії як біржового товару також не є підставою для відступу від вимог Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки коливання ринкової ціни має бути підтверджене належними доказами та не може бути підставою для зміни умов договору з порушенням установленого порядку.

3. Щодо вимоги про стягнення коштів.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, за подібних обставин, дійшла висновку, що кошти одержані відповідачем безпідставно, оскільки підстава внаслідок визнання додаткових угод недійсними відпала, тому останній зобов`язаний їх повернути в силу статей 216, 1212 ЦК України.
Недійсність додаткових угод № № 2, 3, 4 означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором з урахуванням змін згідно додаткової угоди №1 від 01.02.2022, а отже розрахунок за Договором має здійснюватися сторонами за ціною 3,962052 грн/кВт/год з ПДВ.
Згідно актів приймання передачі за Договором № 526 від 29.12.2021 за період січень - грудень 2022 року Соколівською сільською радою фактично отримало - 145342 кВт.год електричної енергії, за яку сплачено 609 920,63 грн з ПДВ.
При тому, що без врахування оспорюваних укладених додаткових угод, при ціні електричної енергії відповідно до первісного Договору з урахуванням додаткової угоди №1 від 01.02.2022 Соколівська сільська рада мала сплатити - 575852,56 грн (3,962052 х 145342 = 575852,56 грн)
Таким чином, за Договором № 526 від 29.12.2021 за період з січень - грудень 2022 року включно Споживачем безпідставно сплачено - 34068,07 грн (609920,63 - 575852,56), які підлягають стягненню.
Посилання відповідача на те, що стягнення коштів є санкцією та надмірним втручанням у право власності, є безпідставними, оскільки заявлені до стягнення кошти є не штрафною санкцією, а коштами, сплаченими за товар за ціною, яка визначена сторонами з порушенням установленого законом порядку зміни істотних умов договору. 
Визнання додаткових угод недійсними та застосування наслідків недійсності правочину є способом захисту цивільних прав та інтересів, передбаченим цивільним законодавством, і не є видом санкції у розумінні законодавства про публічну відповідальність.

Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України сплачений Прокурором судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати недійними додаткові угоди №2 від 15.09.2022, №3 від 10.10.2022 та №4 від 11.10.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №526 від 29.12.2021, укладеного між Соколівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (код ЄДРПОУ 41559270, вул. Сагайдачного Петра, 25Б, офіс 203, м. Київ, 04070) на користь бюджету в особі Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (код ЄДРПОУ 04364905, вул. Шевченка, 23, с. Соколівське, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27641) грошові кошти в сумі 34068,07 грн на розрахунковий рахунок: UA078201720344200010000044770, ЄДРПОУ отримувача: 04364905, КЕКВ - 0000)

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (код ЄДРПОУ 41559270, вул. Сагайдачного Петра, 25Б, офіс 203, м. Київ, 04070) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910025, банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA848201720343100001000004600, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір в сумі 10 649,60 грн.
Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Керівнику Кропивницької окружної прокуратури, Кіровоградській обласній прокуратурі, Соколівській сільській раді Кропивницького району Кіровоградської області, Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" до електронних кабінетів.

Повне рішення складено 20.07.2026.

Суддя В.В.Тимошевська