ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 903/347/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бенедисюк I.М., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Цвілюка Б.В.,
представників учасників справи:
Волинської митниці - Наумчик Р.П.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" - Корнійчук І.М.-К.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Волинської митниці
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 (колегія суддів: Петухов М.Г., Бучинська Г.Б., Мельник О.В.)
у справі за позовом Волинської митниці
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (далі - ТОВ "Волиньелектрозбут")
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 552 279,81 грн.
Суть спору
1. Волинська митниця як територіальний орган Державної митної служби України провела публічну закупівлю електричної енергії, уклала договір з ТОВ "Волиньелектрозбут". 
2. Вважаючи, що постачальник без належних підстав ініціював збільшення ціни електричної енергії, Волинська митниця звернулася до суду з позовом про визнання недійсними двох додаткових угод та повернення надмірно сплачених коштів.
3. Суд першої інстанції частково задовольнив позов. Волинська митниця звернулася з апеляційною скаргою на це рішення в частині незадоволених позовних вимог.
4. Суд апеляційної інстанції не здійснив перегляд рішення суду першої інстанції по суті, а скасував його повністю, закривши провадження у справі. Суд апеляційної інстанції вважав, що Волинська митниця є відокремленим підрозділом Державної митної служби України без статусу юридичної особи, а тому не може бути стороною господарського процесу.
5. Волинська митниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду.
6. Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання: 
- чи може Волинська митниця бути позивачем у спорі про оскарження додаткових угод до договору, стороною якого є господарське товариство та Державна митна служба України в особі Волинської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- чи є звернення територіального органу Державної митної служби України з позовом до суду про оскарження додаткових угод до договору про публічну закупівлю підставою для закриття провадження за п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України; 
- чи може суд апеляційної інстанції з власної ініціативи вийти за межі апеляційної скарги апелянта та погіршити його становище (застосування ст.269 Господарського процесуального кодексу України).
7. Верховний Суд задовольнив касаційну скаргу, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
8. Наказом Державної митної служби України (далі - Держмитслужба) від 19.10.2020 №460 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів" вирішено утворити територіальні органи як відокремлені підрозділи Держмитслужби за переліком, згідно з додатком до цього наказу, зокрема Волинську митницю.
9. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) 03.12.2020 внесено запис про створення відокремленого підрозділу Держмитслужби Волинської митниці (код ВП 43958385).
10. 02.01.2023 Держмитслужба в особі Волинської митниці як відокремлений підрозділ Держмитслужби (як споживач) та ТОВ "Волиньелектрозбут" (як постачальник) уклали договір №23-23/316/1-23 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), за умовами якого:
- постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.2.1);
- кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим договором визначено у додатку 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи; обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені від реального фінансування видатків шляхом укладення додаткових угод (п.2.3); 
- строк (термін) поставки товару: до 31.12.2023 включно;
- загальна сума цього Договору становить 7 692 763,50 грн (п.5.1);
- ціна за одиницю товару визначається у додатку 2 до договору; споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, яка зазначена в додатку 2 до договору; ціна за 1 кВт/год не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, які оплачуються споживачем самостійно (п.5.2);
- ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватись з дотримуванням сторонами норм, передбачених Законом "Про публічні закупівлі" з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель під час воєнного стану, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (далі - Особливості), що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у додатку 3 до цього договору; у разі незгоди із зміною ціни чи інших умов договору споживач має право ініціювати процедуру дострокового припинення (розірвання) договору відповідно до законодавства України та умов цього договору; у разі відмови споживача від зміни ціни або інших умов договору, що запропоновані постачальником, а також у разі відсутності відповіді споживача на таку пропозицію постачальника протягом 10 днів з дня її отримання постачальник має право в односторонньому порядку припинити (розірвати) договір в порядку, передбаченому цим договором (п.5.3);
- умови цього договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладання сторонами додаткової угоди до цього договору; істотні умови цього договору можуть змінюватися у випадках, передбачених п.19 Особливостей (п.13.2).
11. Згідно з додатком 1 до Договору постачальник зобов`язується передати (поставити) споживачу електричну енергію у кількості 1 508,385 тис. кВт.
12. Відповідно до додатка №2 до Договору ціна за одиницю (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) становить 5,10 грн/кВт.
13. Відповідно до Порядку зміни умов договору (додаток 3 до Договору) істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених п.19 Особливостей (п.6).
14. Пунктом 8 додатку 3 до Договору передбачено, що у момент укладення цього Договору сторони виходять з того, що ціна на ринку електричної енергії буде стабільною, тобто в будь-який момент строку дії договору коливання (зростання/зниження) цін, що визначається відповідно до п.6.2. цього додатку, не перевищуватиме 1%. Сторони визнають, що коливання ціни на ринку електричної енергії у сторону збільшення в розмірі понад 1% вважається істотною зміною обставин виконання цього договору в розумінні ст.652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та є підставою для збільшення ціни товару в порядку, визначеному п.6.2. цього додатку до Договору.
15. Договір з додатками до нього підписані сторонами та завірені їх печатками.
16. В подальшому, сторони вносили зміни до Договору, шляхом укладання додаткових угод №1 від 27.01.2023, №2 від 10.04.2023, №3 від 13.07.2023, №4 від 11.08.2023, №5 від 30.11.2023, №6 від 08.12.2023, №7 від 18.12.2023, №8 від 25.12.2023, №9 від 10.01.2024, №10 від 15.01.2024, №11 від 29.03.2024.
17. Такими додатковими угодами сторони змінювали ціну за одиницю товару, в тому числі, такі її складові, як ціну електричної енергії та величину регульованих тарифів (тариф на послуги з електричної передачі), обсяги закупівлі, об`єкти, за якими здійснюється електропостачання, строк дії Договору.
18. Відповідно до актів приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за січень 2023-березень 2024 року постачальник передав, а споживач прийняв електроенергію в кількості 1 387 728 кВт/год на суму 7 545 902,28 грн.
Короткий зміст позовних вимог
19. Волинська митниця звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Волиньелектрозбут" про визнання недійсними додаткових угод №4 від 11.08.2023 №432-23/23-23/316/1-23/4), №10 від 15.01.2024 (№6-24/23-23/316/1-23/10) Договору та стягнення із ТОВ "Волиньелектрозбут" на користь Держмитслужби в особі Волинської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби 552 279,81 грн. 
20. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення норм Закону "Про публічні закупівлі", оскільки внаслідок укладання спірних правочинів ціна на одиницю товару була збільшена більш ніж на 10%; вважає, що спірні додаткові угоди до Договору варто визнати недійсними, а безпідставно отримані відповідачем кошти повернути.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
21. Господарський суд Волинської області рішенням від 19.03.2026 позов задовольнив частково:
- визнав недійсною додаткову угоду №4 від 11.08.2023 (№432-23/23-23/316/1-23/4), укладену між Держмитслужбою в особі Волинської митниці як відокремленим підрозділом Держмитслужби та ТОВ "Волиньелектрозбут", до Договору;
- визнав недійсною додаткову угоду №10 від 15.01.2024 (№6-24/23-23/316/1-23/10), укладену між Держмитслужбою в особі Волинської митниці як відокремленим підрозділом Держмитслужби та ТОВ "Волиньелектрозбут", до Договору в частині визначення вартості електричної енергії з урахуванням витрат та вартості послуг постачальника 5,319516 грн, виходячи з того, що ціна електричної енергії підлягає застосуванню у розмірі 3,90436 грн за 1 кВт/год з урахуванням витрат та вартості послуг постачальника;
- стягнув з ТОВ "Волиньелектрозбут" на користь Держмитслужби в особі Волинської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби 306 946,38 грн та 6 376,00 грн витрат зі сплати судового збору; 
- у задоволенні позову в частині стягнення 245 333,43 грн відмовив.
22. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
- наявні підстави для визнання недійсною в цілому додаткової угоди №4 до Договору, оскільки вона укладена з порушенням вимог ст.41 Закону "Про публічні закупівлі";
- додаткова угода №10 є правомірною лише в частині зміни регульованого тарифу, але не в частині зміни ціни електроенергії як товару;
- оскільки додаткова угода №4 від 11.08.2023 є недійсною та не породжує правових наслідків, розрахунок за товар (електричну енергію) до укладення додаткової угоди №10 від 15.01.2024, повинен здійснюватися за ціною, визначеною у додатковій угоді №3 від 13.07.2023, а саме вартість 1 кВт/год електроенергії становить 5,267352 грн/кВт;
- за результатами здійсненого судом розрахунку встановлено, що сума надмірно сплачених коштів за спірними додатковими угодами становить 306 946,38 грн, які підлягають поверненню, як безпідставно набуті;
- суд застосував відповідні положення статей 6, 11, 203, 204, 215, 216, 334, 525, 526, 632, 651, 652, 655, 692, 712, 714, 1212 ЦК, статей 1, 3, 41 Закону "Про публічні закупівлі", статей 1, 3, 17 Закону "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".
23. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 01.06.2026 скасував рішення Господарського суду Волинської області від 19.03.2026, а провадження у справі №903/347/25 закрив.
24. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
- спірні правовідносини виникли між Держмитслужбою в особі Волинської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби та ТОВ "Волиньелектрозбут"; при цьому, позов в цій справі пред`явлено саме Волинською митницею, а не Держмитслужбою в особі Волинської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби;
- філії та представництва виступають лише як відокремлені частини юридичної особи, що їх створила та не мають статусу самостійної юридичної особи; для здійснення представницьких та інших функцій від імені юридичної особи така юридична особа видає призначеному нею керівнику філії або представництва довіреність, на підставі якої керівник діє від імені та в інтересах цієї юридичної особи;
- у цій справі спір виник внаслідок господарської діяльності Держмитслужби в особі Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби та ТОВ "Волиньелектрозбут" на підставі правочинів, укладених між сторонами, а не внаслідок виконання Держмитслужбою чи Волинською митницею своїх повноважень як митних органів (центрального чи територіального відповідно);
- оскільки згідно з даними ЄДР позивач у цій справі Волинська митниця (44350, Волинська обл., Ковельський р-н, село Римачі, вул.Призалізнична, будинок 13, код ВП 43958385) є філією (відокремленим підрозділом) Держмитслужби (04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г, код 43115923) без статусу юридичної особи, вона не може виступати стороною у господарському процесі, а відтак поданий на розгляд суду спір у справі №903/347/25 вирішенню в порядку господарського судочинства не підлягав і провадження у цій справі мало бути закрито;
- суд апеляційної інстанції закриває провадження у справі, оскільки поданий на розгляд суду спір у справі №903/347/25 вирішенню в порядку господарського судочинства не підлягає;
- Держмитслужба в подальшому не позбавлена права звернутися до суду із відповідним позовом, в тому числі і в особі Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
25. 17.06.2026 Волинська митниця через систему Електронний суд звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 та направити справу №903/347/25 до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду апеляційної скарги Волинської митниці на рішення Господарського суду Волинської області від 19.03.2026.
26. На виконання п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) Волинська митниця в своїй касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував ч.2 ст.21-1 Закону "Про центральні органи виконавчої влади", частини 2, 3 ст.546 Митного кодексу України (далі - МК), підпункти 21, 22 п.5, пп.22 п.6, пп.64 п.7 Положення про Волинську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 №489 "Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби", п.11 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, п.1 ч.4 ст.2 Закону "Про публічні закупівлі" та порушив ч.2 ст.4, статті 45, 46, 231 ГПК.
27. Також Волинська митниця наголошує, що відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 4, 45, 231 ГПК у взаємозв`язку з положеннями Митного кодексу України та актами, що визначають статус територіальних органів Держмитслужби, а саме, чи має територіальний орган Держмитслужби, утворений як відокремлений підрозділ без статусу юридичної особи, право на звернення до господарського суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю, коли цей державний орган є замовником договору та безпосередньо саме він здійснює оплату вказаних послуг за рахунок коштів, які виділяються на його утримання.
28. 12.08.2026 через систему Електронний суд надійшов відзив ТОВ "Волиньелектрозбут", в якому просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на підставі п.2 ч.1 ст.296 ГПК.
29. У відзиві ТОВ "Волиньелектрозбут" зазначає, зокрема, таке:
- згідно довідки з ЄДР Волинська митниця обліковується не як самостійна юридична особа, а як філія (відокремлений підрозділ) Держмитслужби; 
- подання позову, апеляційної та касаційної скарг саме від імені Волинської митниці є поданням особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписанням особою, яка не має права їх підписувати, що відповідно до п.2 ч.1 ст.296 ГПК є підставою для закриття касаційного провадження;
- Держмитслужба як належний суб`єкт відповідних прав та обов`язків вже реалізувала своє право на судовий захист щодо того самого предмета спору та з тих самих підстав, звернувшись до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Волиньелектрозбут" про визнання недійсними додаткових угод №4 від 11.08.2023 та №10 від 15.01.2024 до Договору та стягнення 552 279,81 грн; Господарський суд Волинської області ухвалою від 27.07.2026 за цим позовом відкрив провадження у справі №903/652/26;
- ця обставина свідчить про те, що саме Держмитслужба вважає себе належним позивачем у правовідносинах щодо визнання недійсними спірних додаткових угод; паралельне ініціювання та ведення аналогічної справи відокремленим підрозділом (Волинською митницею), який не наділений процесуальною дієздатністю юридичної особи, - призводить до дублювання судових проваджень та дезорганізує здійснення правосуддя; наявність відкритого провадження у справі №903/652/26 додатково підтверджує обґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про відсутність у Волинської митниці самостійної процесуальної дієздатності.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
30. Верховний Суд ухвалою від 29.07.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Волинської митниці, розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 19.08.2026.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо права Волинської митниці на звернення до суду
31. Волинська митниця у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції ч.2 ст.21-1 Закону "Про центральні органи виконавчої влади", частини 2, 3 ст.546 МК, підпунктів 21, 22 п.5, пп.22 п.6, пп.64 п.7 Положення про Волинську митницю, п.11 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, п.1 ч.4 ст.2 Закону "Про публічні закупівлі" та порушення ч.2 ст.4, статей 45, 46 ГПК.
32. Скаржник вважає, що суд помилково ототожнив відсутність статусу юридичної особи з відсутністю права на звернення до суду, оскільки мав з`ясувати не тільки наявність чи відсутність статусу юридичної особи, але й від імені кого діяла Волинська митниця; чи уповноважена вона була представляти інтереси Державної митної служби та чи є вона суб`єктом спірних правовідносин, хто саме був замовником публічної закупівлі та хто планував закупівлю та сплачував кошти за договором.
33. Верховний Суд погоджується з цими доводами скаржника з огляду на таке.
34. Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
35. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК).
36. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.44 ГПК усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника. Юридична особа може набувати процесуальних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників у випадках, коли відповідно до закону чи установчого документа така юридична особа набуває та здійснює права, а також несе обов`язки через своїх учасників.
37. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ст.2 ГПК).
38. Зміст заявлених позовних вимог та особу, яка звернулася із відповідним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів, суд має визначати зі змісту позовної заяви в цілому, а саме, врахувати прохальну частину позову, підстави заявлених вимог, зміст спірних правовідносин та повноваження особи, яка підписала і подала позов. Такий підхід відповідає завданню господарського судочинства та виключає надмірний формалізм.
39. Як встановили суди, Договір про постачання електричної енергії, додаткові угоди до нього уклали ТОВ "Волиньелектрозбут" та Держмитслужба в особі Волинської митниці як відокремлений підрозділ Держмитслужби. У прохальній частині позову заявлені вимоги про стягнення коштів на користь Держмитслужби в особі Волинської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби. 
40. Отже, зміст позовної заяви та спірних правовідносин свідчить, що Волинська митниця звернулася за захистом прав та інтересів, які виникли з Договору, укладеного Держмитслужбою в особі цього територіального органу (Волинської митниці), та діяла як її відокремлений підрозділ. Зазначення у вступній частині позову саме Волинської митниці не давало підстав вважати, що вимоги заявлено іншою особою, не пов?язаною із Держмитслужбою.
41. Суд апеляційної інстанції встановив ці обставини та відобразив відповідну прохальну частину позову. Водночас суд не обґрунтував, чому ці обставини не мають значення для визначення процесуальної можливості Волинської митниці звернутися з позовом у цій справі, і обмежився формальним посиланням на найменування позивача у вступній частині позовної заяви.
42. Верховний Суд звертає увагу, що участь Волинської митниці у договірних, а не владних правовідносинах також не спростовує її процесуальної правосуб`єктності. Закупівля електроенергії здійснювалася для забезпечення діяльності митниці, а Закон "Про публічні закупівлі" (ст.2) відносить органи державної влади до замовників.
43. Частиною 2 ст.21-1 Закону "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну митну політику, утворюються без статусу юридичної особи та водночас є органами державної влади. Частини 1 та 2 ст.546 МК визначають митницю митним органом і територіальним органом відповідного центрального органу виконавчої влади.
44. Відповідно до п.7 Положення про Держмитслужбу, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227, Держмитслужба здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи. До територіальних органів Держмитслужби належать митниці та спеціалізовані органи.
45. Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 №460 вирішено утворити територіальні органи як відокремлені підрозділи Держмитслужби за переліком, згідно з додатком до цього наказу, зокрема, Волинську митницю, а наказом від 29.10.2020 №489 затверджено, зокрема, Положення про Волинську митницю.
46. Пунктом 5 Положення встановлено, що Волинська митниця з метою виконання повноважень, серед іншого:
- бере участь у судових справах та судових процесах (у порядку самопредставництва Митниці) через начальника Митниці, а також без окремого доручення начальника Митниці через його заступників та посадових осіб самостійних структурних підрозділів Митниці, відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів Митниці в судах без окремого доручення начальника Митниці (пп.21);
- представляє свої інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах (місцевих (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); апеляційних (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); Верховному Суді (Великій Палаті Верховного Суду, Касаційному адміністративному суді, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді), з усіма відповідними правами та обов`язками наданими законодавством для учасників судового процесу (пп.22).
47. Відповідно до п.6 Положення Волинська митниця для безпосереднього здійснення митної справи та виконання окремих делегованих повноважень Держмитслужби має право, зокрема:
- звертатися до суду у випадках, передбачених законодавством (пп.7);
- брати участь у судових справах та судових процесах (в порядку самопредставництва Митниці) через начальника Митниці, а також без окремого доручення начальника Митниці через його заступників та/або посадових осіб самостійних структурних підрозділів Митниці, відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів Митниці в судах без окремого доручення начальника Митниці (пп.28).
48. Положення про Волинську митницю передбачає її право вчиняти правочини для забезпечення виконання функцій митниці, представляти власні інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх судах і брати участь у судових справах у порядку самопредставництва. Суд апеляційної інстанції змісту та обсягу цих повноважень не дослідив.
49. Верховний Суд звертає увагу, що ч.2 ст.4 ГПК прямо визначає державні органи серед суб`єктів права на звернення до господарського суду, а ч.1 ст.45 ГПК передбачає можливість їх участі як сторін. Тому, ст.44 ГПК необхідно застосовувати системно із урахуванням наведених вище положень, а відсутність статусу юридичної особи не варто автоматично ототожнювати з відсутністю процесуальної правосуб`єктності державного органу.
50. До того ж, Верховний Суд у постанові від 15.04.2026 у справі №910/3716/25 зазначив, що до територіального органу ДПС як органу державної влади помилково застосовувати ст.95 ЦК про філії та представництва юридичних осіб приватного права. Висновок судів про неможливість участі такого органу у справі як сторони Верховний Суд визнав помилковим.
51. У постановах від 02.03.2021 у справі №911/2371/19 та від 29.07.2026 у справі №926/2999/25 Верховний Суд переглянув судові рішення у справах, в яких відповідний територіальний орган Держмитслужби був заявлений відповідачем, і не вважав, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача.
52. Організаційне визначення митниці як відокремленого підрозділу без статусу юридичної особи не перетворює її на звичайну філію юридичної особи приватного права. 
53. Доводи скаржника про те, що суд помилково ототожнив відсутність статусу юридичної особи з відсутністю права на звернення до суду, знайшли своє підтвердження.
54. Верховний Суд також бере до уваги, що у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Волиньелектрозбут" просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на підставі п.2 ч.1 ст.296 ГПК.
55. Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати (п.2 ч.1 ст.296 ГПК).
56. Водночас, як зазначено вище, знайшли своє підтвердження доводи Волинської митниці про процесуальну правоздатність та дієздатність на звернення до суду з позовом у цій справі. Касаційна скарга від імені Волинської митниці була підписана та подана уповноваженою особою. Тому, відсутні підстави для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на підставі п.2 ч.1 ст.296 ГПК.
57. Верховний Суд також зауважує, що наявність відкритого провадження у справі №903/652/26 (за позовом Держмитслужби до ТОВ "Волиньелектрозбут") не свідчить про законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції про закриття провадження у цій справі. 
58. При цьому, провадження у справі №903/652/26 відкрито 27.07.2026, тобто після ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови від 01.06.2026 про закриття провадження у цій справі №903/347/25. Тому, питання можливого існування двох однакових позовів до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав може бути вирішено судом в межах справи №903/652/26.
Щодо застосування п.1 ч.1 ст.231 ГПК
59. Волинська митниця у касаційній скарзі вказує, що суд апеляційної інстанції порушив ст.231 ГПК, яка визначає вичерпні підстави для закриття провадження у справі. Скаржник вказує, що помилка у визначенні позивача зазвичай не свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі.
60. Верховний Суд погоджується із цими доводами скаржника з огляду на таке.
61. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК.
62. Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (п.1 ч.1 ст.231 ГПК).
63. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.01.2022 у справі №904/1448/20 звернула увагу, що припис "суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства" стосується як позовів, які не можна розглядати за правилами господарського або цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.
64. Поширення п.1 ч.1 ст.231 ГПК на вимоги, які суди взагалі не можуть розглядати, не означає, що ця норма передбачає можливість закриття провадження через сумніви у наявності порушеного права позивача або неточності зазначення його найменування.
65. Верховний Суд звертає увагу, що питання про те, чи належить позивачу право або законний інтерес, на захист якого подано позов, стосується безпосередньо обґрунтованості позовних вимог. І якщо права та законні інтереси позивача не є порушеними, то це є підставою для відмови у задоволенні позову, а не ознакою того, що спір не може розглядатися господарським судом.
66. Суд апеляційної інстанції вказав, що Держмитслужба в подальшому не позбавлена права звернутися до суду із відповідним позовом, в тому числі і в особі Волинської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби. 
67. Цей висновок суду апеляційної інстанції безпосередньо суперечить його ж твердженню про те, що цей спір не підлягає вирішенню господарським судом.
68. Спір у цій справі виник з договору постачання електричної енергії, укладеного між Держмитслужбою в особі Волинської митниці та господарським товариством. Вимоги про недійсність додаткових угод і повернення надмірно сплачених коштів за своєю природою можуть і мають розглядатися господарським судом відповідно до ст.20 ГПК.
69. При цьому, якщо суд апеляційної інстанції вважав, що позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, то це могло бути підставою для залишення позову без розгляду в порядку п.1 ч.1 ст.226 ГПК, а не підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК. Суд апеляційної інстанції цього не розмежував.
70. Тому, підстави для закриття провадження у цій справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК були відсутні.
Щодо меж апеляційного перегляду
71. Волинська митниця у касаційній скарзі вказує, що вона оскаржила рішення суду першої інстанції лише в частині незадоволених позовних вимог, тоді як суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував повністю (в тому числі, в частині задоволених позовних вимог), а провадження у справі закрив.
72. Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
73. Відповідач (ТОВ "Волиньелектрозбут") рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржував, а у відзиві на апеляційну скаргу Волинської митниці просив залишити рішення Господарського суду Волинської області від 19.03.2026 без змін.
74. Питання щодо можливості Волинської митниці звертатися із позовом про оскарження додаткових угод до договору про публічну закупівлю та про стягнення коштів не було доводом апеляційної скарги, з якою звернулася сама Волинська митниця.
75. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.269 ГПК).
76. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зміст ч.4 ст.269 ГПК навів лише частково, опустивши вказівку про те, що порушення норм процесуального права мають бути саме обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
77. Оскільки передбачені п.1 ч.1 ст.231 ГПК підстави для закриття провадження у справі були відсутні, суд апеляційної інстанції не встановив і обов`язкової підстави для скасування рішення, яка дозволяла б йому вийти за межі апеляційної скарги.
78. У постанові від 12.03.2025 у справі №914/1493/24 Верховний Суд зазначив, що за відсутності умов, передбачених ч.4 ст.269 ГПК, вихід за межі апеляційної скарги, який погіршує становище скаржника, є неправомірним.
79. У цій справі суд апеляційної інстанції за скаргою Волинської митниці не розглянув її доводів по суті, скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене частково на її користь, та закрив провадження з підстави, яку навів у відзиві відповідач, який, в свою чергу, рішення суду першої інстанції не оскаржував та навпаки просив залишити його без змін. 
80. Отже, суд апеляційної інстанції порушив межі апеляційного перегляду, принцип диспозитивності та ухвалив постанову, якою погіршив становище Волинської митниці, порівняно із тим, що така особа досягла в попередній інстанції.
81. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що суд апеляційної інстанції не може вийти і за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище заявника. Це узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №756/11081/20).
82. З огляду на це, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
83. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
84. Відповідно до п.2 ч.1 ст.308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
85. Згідно із ч.6 ст.310 ГПК підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
86. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про задоволення касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Судові витрати
87. Оскільки суд касаційної інстанції направляє справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат буде здійснений за результатами розгляду справи.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Волинської митниці задовольнити.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 у справі №903/347/25 скасувати.
3. Справу №903/347/25 направити до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді І. Бенедисюк

О. Мамалуй