номер провадження справи 2306264/149/24

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 Справа № 908/2097/24
м.Запоріжжя Запорізької області 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)
до відповідача Приватного акціонерного товариства «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ», (72318, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чкалова, буд. 47-А)
про стягнення 17 748 730,54 грн.
Суддя Зінченко Н.Г. 
при секретарі судового засідання Проценко І.Е.

За участю представників сторін:
від позивача - Пясецький Д.В. на підставі довіреності № 153 від 30.12.2025 (адвокат), (в режимі відеоконференції);
від відповідача - не з`явився;

01.08.2024 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 119/4.2.2-35408-2024 від 01.08.2024, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС» 01.08.2024, (вх. № 2311/08-07/24 від 01.08.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ», м. Мелітополь Запорізької області про стягнення 17 748 730,54 грн заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022, в тому числі 11 252 256,06 грн заборгованості за поставлений природний газ за березень - квітень 2022 року, 2 755 665,54 грн пені, 674 556,83 грн 3% річних та 1 940 081,47 грн інфляційних втрат.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2024 справу № 908/2097/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2097/24 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/149/24, підготовче засідання призначено на 04.09.2024.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.09.2024 судом ухвалено провадження у справі № 908/2097/24 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах по справі № 908/1162/23 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду і набрання законної сили цим судовим рішенням Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 з урахуванням прийняття і опублікування повного тексту постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 за ініціативою суду поновлено провадження у справі № 908/2097/24 та призначено підготовче засідання на 06.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 закрито підготовче провадження у справі № 908/2097/24 та призначено справу до розгляду по суті на 02.06.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.06.2026 розгляд справи відкладався до 23.06.2026.
В судове засідання 23.06.2026 з`явився представник позивача, судове засідання проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua. 
До системи відеоконференцзв`язку 23.06.2026 приєднався представник позивача. 
В судовому засіданні 23.06.2026 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.
Представник відповідача в жодне судове засідання у справі № 908/2097/25 не з`явилися, про поважність причин неявки суд жодного разу завчасно не повідомили. 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
Наразі відповідними Указами Президента України строк, на який на території України введено режим воєнного стану, продовжено до 02.08.2026 включно. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом № 309 від 22.12.2022, зареєстрований в у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Згідно вказаного Переліку з урахуванням наступних змін, внесених відповідними наказами, вся територія Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області входить до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України (з 25.02.2022 по теперішній час).
Враховуючи територіальне перебування відповідача на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» всі ухвали Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2097/24 опубліковані на офіційному веб-сайті судової влади України, а також направлені судом відповідачу на відому суду адресу електронної пошти.
За приписами зазначеної норми Закону якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Отже, судом вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/2097/24 та подальший розгляд справи. 
Згідно приписів ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Однією із найважливіших гарантій забезпечення захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист безпосередньо в Основному законі України. 
Відповідно до приписів ч. 1 та 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).
Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 23.06.2026 за відсутністю представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору. 
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230-232, 264-265 ГК України, ст., ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України та умови договору купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати у повному обсязі природного газу, поставленого позивачем згідно з умовами договору купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022, в період березень - квітень 2022 року включно, внаслідок чого сума простроченого та неоплаченого основного боргу відповідача складає 11 252 256,06 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем, враховуючи умови договору та приписи діючого законодавства, також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 2 755 665,54 грн, штраф в розмірі 1 126 170,64 грн, 3% річних в розмірі 674 556,83 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 940 081,47 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача 17 748 730,54 грн заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022, в тому числі 11 252 256,06 грн заборгованості за поставлений природний газ за березень - квітень 2022 року, 2 755 665,54 грн пені, 1 126 170,64 грн штрафу, 674 556,83 грн 3% річних та 1 940 081,47 грн інфляційних втрат. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору. 
01.05.2026 позивачем надані суду Додаткові письмові пояснення з урахуванням висновків, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 (вх. № 9696/08-08/26 від 01.05.2026), в яких позивач зазначив, що спірні правовідносини щодо постачання природного газу за договором № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022 охоплюють період березень-квітень 2022 року, а відтак підлягають правовому регулюванню Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у редакції Закону № 1618-IX від 01.07.2021 (до 19.03.2022) та Закону № 2138-IX від 15.03.2022 (з 20.03.2022). Редакція Закону № 1618-IX визначала тимчасово окупованими виключно територію Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та пов`язані з ними території, без поширення такого режиму на інші регіони України, зокрема Мелітопольську міську територіальну громаду Запорізької області. Редакція Закону № 2138-IX не визнавала автоматично всі території України, окуповані після 24.02.2022, тимчасово окупованими, а лише передбачала спеціальний механізм такого визнання - виключно на підставі рішення РНБО України, введеного в дію указом Президента України. У спірний період щодо Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області було відсутнє відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України, введене в дію указом Президента України, про визнання цієї території тимчасово окупованою у розумінні статті 3 Закону про ТОТ. За відсутності такого нормативно визначеного рішення правовий режим тимчасово окупованої території та пов`язані з ним спеціальні обмеження, передбачені Законом про ТОТ, на Мелітопольську міську територіальну громаду Запорізької області у березні-квітні 2022 року не поширювалися. Відтак постачання природного газу до Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області у спірний період не суперечило чинному на той момент законодавчому регулюванню та не підпадало під обмеження, встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Окремо слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 161/11800/19 навела правовий висновок, що взаємовідносини між газопостачальним, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09.04.2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами. У даній справі природний газ постачався відповідачу на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222. Спірний договір укладено саме на виконання Положення ПСО, про що також зазначено в преамбулі цього договору. Таким чином, враховуючи положення вимог статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» та інших вищезазначених норм законодавства, позивач не міг не здійснювати постачання природного газу відповідачу, оскільки на нього було покладено прямий обов`язок Державою здійснювати таке постачання операторам газорозподільних систем в період березень - квітень 2022 року, що також виключає застосування до цих відносин положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Надані пояснення позивач просить суд врахувати при постановленні судового рішення. 
Письмового відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки відповідач суду не надав. 
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
У зв`язку із не поданням відповідачем відзиву на позовну заяву відповідь на відзив на позовну заяву від позивача не надходила. 
Розглянувши зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд 

УСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - Продавець, позивач у справі ) відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України. 
22.03.2022 між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та Приватним акціонерним товариством «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ» (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ (надалі за текстом - Договір).
Вказаний Договір укладений між сторонами шляхом підписання його в електронній формі електронними підписами представників. 
Згідно частини 2 абзац 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної договору є використання, зокрема електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину. 
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Цей Договір (включаючи усі зміни та доповнення) регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу відповідно до Постанови КМУ від 06.03.2022 № 222. (п. 1.1 Договору).
На виконання умов Постанови КМУ від 06.03.2022 № 222 (зі змінами) Покупець гарантує приєднатися до договору про утворення балансуючої групи, де стороною відповідальною за добовий небаланс групи є ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не пізніше кінця місяця укладення цього Договору. (п. 1.2 Договору).
Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджені сторонами у цьому Договорі, а Покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначений цим Договором. (п. 1.4 Договору).
За змістом п. 2.1 Договору продавець передає Покупцеві на умовах цього Договору замовлений обсяг природного газу у період з 1 березня 2022 року по 30 квітня 2022 року (включно).
Відповідно до п. 2.2 Договору загальний обсяг природного газу за цим Договором складається з сум загальних обсягів на всі періоди передачі протягом строку дії цього Договору, а саме: 
- Обсяг І (фіксований) - обсяг нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат, погоджених НКРЕКП на березень - квітень 2022 року, а саме: 1 158,050 тис.куб.метрів, в тому числі по м`ясцях (періоди передачі): - березень 2022 року - 766,000 тис.куб.метрів; - квітень 2022 року - 392,050 тис.куб.метрів (п. 2.2.1 Договору);
- Обсяг II - обсяг втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій, підтверджених операторами газорозподільних систем та оператором газотранспортної системи та погоджується НКРЕКП (п. 2.2.2 Договору);
- Обсяг III - обсяг понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, за виключенням Обсягу ІІ (п. 2.2.3 Договору).
За розрахункову одиницю переданого природного газу приймається один кубічний метр газу (куб. м), приведений до стандартних умов. Стандартними умовами є: тиск 760 мм рт.ст, (101,325 кПа) і температура - 20 °С (п. 2.3 Договору).
Відповідно до умов п. 3.1 Договору Продавець передає Покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно з п. 3.2 Договору передача договірного обсягу газу здійснюється протягом кожного періоду передачі, узгодженого сторонами у Договорі.
Передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами Оператору ГТС торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС. У торгових сповіщеннях, зокрема, зазначається обсяг природного газу, що передається/ приймається сторонами відповідно до договору. Право власності на природний газ переходить від Продавця до Покупця у ВТТ. (п. 3.3 Договору)
Після переходу права власності на природний газ Покупець несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, пов`язану із правом власності на природний газ. (п. 3.4 Договору)
Пунктами 3.5 - 3.10 Договору сторонами погоджено, що торгові сповіщення надаються відповідно до умов, визначених Договором, Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222 зі змінами та Кодексом ГТС: 
- Покупець зобов`язаний надати Торгове сповіщення на набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС згідно з умовами цього Договору, до 13-00 год. Газової доби, що передує Газовій добі передачі відповідного Періоду передачі. Покупець має право до 04:00 Газової доби, що передує Газовій добі передачі (Д-1) відповідного періоду передачі скоригувати подане Торгове сповіщення на набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, згідно з умовами підпункту 3.5.1 Договору. Покупець має право подати збільшити замовлений обсяг на добу Д шляхом подачі додаткового торгового сповіщення до 15:00 Газової доби передачі (Д). Додаткове ТС не може перевищувати 25% від поданого ТС в добу (Д-1). 
- У разі не надання Покупцем Торгового сповіщення в строки та на умовах, визначених у підпункті 3.5.1 Договору, Продавець не несе відповідальності за непередачу природного газу у відповідній Газовій добі згідно з пунктом 3.5.1 Договору. 
Покупець зобов`язаний повідомити Продавця про свій намір надати Торгове сповіщення не пізніше ніж за одну годину до надання ним Торгового сповіщення шляхом направлення Продавцю листа-заявки на електронну адресу: balance@gas.ua із зазначенням обсягу природного газу на Газову добу. 
У разі відхилення Оператором ГТС торгових сповіщень по незалежним від Продавця причинам, Продавець не несе відповідальності за невиконання умов цього Договору в частині передачі природного газу. 
За результатами газового місяця (М) до 11 числа газового місяця (М+1) Покупець зобов`язаний скорегувати обсяги реалізації газу, шляхом зміни торгових сповіщень, для приведення обсягів реалізації газу, визначених в торгових сповіщеннях кожної газової доби (D) газового місяця (М), до фактичних обсягів використання газу оператором газорозподільної системи для покриття нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням / врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій у відповідну газову добу (D) газового місяця (М). 
Фактичний обсяг переданого Продавцем та прийнятого Покупцем газу на ВТТ за Період передачі згідно з Договором дорівнює сумі усіх обсягів, зазначених у торгових сповіщеннях Сторін, на підставі яких Оператором ГТС погоджено передачу природного газу протягом такого Періоду передачі. 
Після закінчення Періоду передачі, у якому була здійснена передача газу, але не пізніше 14-го числа місяця, наступного за Періодом передачі, якщо інше не передбачено Договором, Продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою Комерційні акти щодо Обсягу І, Обсягу ІІ та Обсягу ІІІ та направляє на підпис Покупцю: - на поштову адресу Покупця вказану у Розділі 11 цього Договору рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення або поштовим відправленням з оголошеною вартістю (цінним листом), - або надаються нарочно під підпис в отриманні,- або шляхом направленням Комерційних актів, скріплених кваліфікованим електронним підписом Продавця, шляхом електронного документообігу із направленням копії такого акту на електронну адресу Покупця, вказану у Розділі 11 цього Договору. 
При цьому для підписання та обміну електронними документами Сторони цього Договору використовують систему обміну електронним документами «M.E.Doc». Сторони цим підтверджують, що визнають форми електронних документів, в яких підтверджені описані в них господарські операції, з використанням спеціалізованих програмних рішень, та зобов`язується слідкувати за надходженням електронних документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перевірку, підписання з використанням КЕП та повернення іншій Стороні. Електронні документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту, зазначеного в конкретному електронному документі, іншому документі, на виконання якого він підписується, або в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Пунктом 3.11 Договору визначено, що сторони на підставі ч. 3. ст. 207 та ст. 627 ЦК України домовилися про можливість підписання в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису комерційних актів, первинної бухгалтерської документації, актів звірки взаєморозрахунків та інших документів, пов`язаних із виконанням Договору.
Відповідно до п. 4.1 Договору ціна природного газу, який передається за цим Договором, встановлюється наступним чином:
- Ціна обсягів природного газу, визначених в пункті 2.2.1 цього Договору як Обсяг І (фіксований), за 1000 куб. м. газу без ПДВ складає - 6 183,33 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%. Всього ціна природного газу за 1000 куб. м. з ПДВ складає - 7 420,00 грн. (сім тисяч чотириста двадцять гривень 00 копійок) (п. 4.1.1 Договору); 
- Ціна обсягів природного газу, визначених в пункті 2.2.2 цього Договору як Обсяг ІІ, складає 0,01 грн. (одна копійка) з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів природного газу (п. 4.1.2 Договору); 
- Ціна обсягів природного газу, визначених в пункті 2.2.3 цього Договору як Обсяг ІІІ, розраховується за такою формулою: 
Ціна = [(SK VTP + SK Exitfee) * X-RateEUR*10,6 + UA Entryfee * Dailybookingcoefficient *X-RateUSD] + податок на додану вартість, 
де SK VTP - середньоарифметичне значення між «Bid» та «Offer» для котирування Day-ahead згідно з даними, опублікованими у джерелі котирувань ICIS EuropeanSpotGasMarkets під заголовком «SlovakiaPriceAssessment» на дату, що передує дню визначення ціни у євро/МВт·год; 
SK Exitfee - плата за вихід із Словаччини, розрахована за допомогою тарифного калькулятора за посиланням https://tis.eustream.sk/TisWeb/#/?nav=oa.calw&lng=EN з розрахунку на 10 000 МВт·год денної потужності під час бронювання потужності на добу для кожного розрахункового місяця в точці «Budіnce» в євро/МВтгод; 
UA Entryfee - тариф на послуги транспортування природного газу для входу в газотранспортну систему України на міждержавному з`єднанні для точки входу «Будінце» на рівні 4,45 долара США за 1000 куб. метрів на добу без податку на додану вартість;
Dailybookingcoefficient - коефіцієнт, який застосовується до тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу в газотранспортну систему на міждержавних з`єднаннях на регуляторний період 2020 - 2024 років під час замовлення потужності на добу наперед на рівні 1,45; 
X-RateEUR - офіційний курс гривні до євро, актуальний на дату розрахунку ціни, опублікований на офіційному веб-сайті Національного банку, у гривнях за 1 євро; 
X-RateUSD - офіційний курс гривні до долара США, актуальний на дату розрахунку ціни, опублікований на офіційному веб-сайті Національного банку, у гривнях за 1 долар США; 
податок на додану вартість - 20 відсотків * [(SK VTP+ SK Exitfee) * X-RateEUR*10,6 + UA Entryfee * Dailybookingcoefficient * X-RateUSD]. (п. 4.1.3 Договору)
Договірна вартість розраховується і підлягає сплаті в українських гривнях у безготівковій формі на рахунок Продавця. Договірна вартість кожного договірного обсягу газу округлюється до 2-х знаків після коми. (п. 4.2 Договору).
Покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду (п. 4.3. договору).
Відповідно до пункту 4.3 Договору Покупець зобов`язаний здійснити оплату за реалізовані обсяги природного газу у періоді передачі не пізніше ніж через 45 календарних днів після закінчення періоду передачі, а саме: 
- за ресурс березень 2022 року - 15 травня 2022 року (п. 4.3.1 Договору);
- за ресурс квітня 2022 року - 15 червня 2022 року (п. 4.3.2 Договору).
Моментом оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Продавця. (п. 4.4 Договору).
За змістом п. 5.2.2 Договору Покупець зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату природного газу, надання забезпечення згідно з умовами Договору.
За порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених Договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець, на письмову вимогу Продавця не пізніше ніж 30 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. (п. 6.3 Договору).
Згідно з п. 6.4 Договору у випадку не підписання Покупцем Комерційного акту у порядку, передбаченому цим Договором, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від Договірної вартості за відповідний період передачі, за який непідписаний Комерційний акт згідно з Договором.
Сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язань. (п. 6.11 Договору).
Як стверджує позивач, на виконання умов Договору у період березні - квітня 2022 року ним поставлено відповідачу природний газ в загальному обсязі 1 216,09321 тис.куб.метрів на загальну суму 11 261 706,36 грн, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу:
- № 5932 від 31.03.2022 на суму 5 179 585,16 грн;
- № 5953 від 31.03.2022 на суму 0,38 грн;
- № 7541 від 30.04.2022 на суму 2 909 011,00 грн;
- № 7542 від 30.04.2022 на суму 3 173 109,82 грн.
На виконання умов Договору всі зазначені Акти за спірний період створені за допомогою інформаційно-телекомунікаційних програм, мають електронний підпис уповноваженої особи Продавця та скріплені електронною печаткою Продавця. 
Разом із тим, за періоди поставки березень-квітень 2022 року Покупцем не підписані зазначені вище Акти приймання-передачі природного газу, у зв`язку з цим, враховуючи дані Інформаційної платформи щодо підтверджених торгових сповіщень обсяги спожитого природного газу є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу, що визначена умовами Договору. 
Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників). 
24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44; код ЄДРПОУ 42795490). 
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі Кодекс ГТС). 
Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - це електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу. 
Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС). 
Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як Продавець та Покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС. 
Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. 
Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень. (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС). 
На Адвокатський запит представника позивача ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» надано лист-відповідь від 27.06.2024 № ТОВВИХ-24-9629 щодо підтверджених торгових сповіщень на відчуження та набуття відповідачем природного газу поденно (в тому числі надано роздруківки з Інформаційної платформи).
Оплату за переданий у спірний період газ відповідач здійснив частково в розмірі 9 450,30 грн., решту суми заборгованості не погасив. 
Оскільки, позивач поставив відповідачу природний газ, в той час як відповідачем, не здійснено жодної оплати вартості спожитого газу, то у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за спожитий природній газ на загальну суму 11 252 256,06 грн. 
27.06.2024 на електронну пошту Приватного акціонерного товариства «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ» позивачем направлено Вимогу вих. № 119/4.1.2-32704-2024 від 26.06.2024 щодо погашення у строк не пізніше 30 днів з моменту отримання цієї вимоги 17 748 730,54 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022, в тому числі 11 252 256,06 грн. заборгованості за поставлений природний газ за березень - квітень 2022 року, 2 755 665,54 грн. пені, 674 556,83 грн. 3 % річних, 1 940 081,47 грн. інфляційних втрат та 1 126 170,64 грн. штрафу на підставі п. 6.4 Договору. 
Відповідачем вимога про сплату заборгованості залишена без відповіді та задоволення. 
На підставі вказаних обставин позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 11 252 256,06 грн заборгованості за поставлений природний газ за березень - квітень 2022 року, 2 755 665,54 грн пені, 1 126 170,64 грн штрафу, 674 556,83 грн 3 % річних та 1 940 081,47 грн інфляційних втрат.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені позивачем письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Предметом спору у даній справі є вимоги ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Приватного акціонерного товариства «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ» про стягнення 17 748 730,54 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022 за період березень - квітень 2022 року.
Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані Договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022, який за своєю правовою природою є договором поставки.
За приписами ч., ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).
У частині 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Таким чином, укладений між сторонами Договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022 є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань та згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно зі ст., ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно пункту 2 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
З матеріалів справи вбачається, що У період березень - квітень 2022, Позивач передав у власність Відповідача природний газ в загальному об`ємі 1 216,09321 тис.куб.м. на загальну суму 11 261 706,36 грн, що підтверджується відповідними актами приймання передачі природного газу.
В порушення умов Договору за періоди поставки березень-квітень 2022 року відповідачем не підписані відповідні Акти приймання-передачі природного газу.
Проте, листом-повідомленням від 27.06.2024 № ТОВВИХ-24-9629 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» підтверджені торгові сповіщення на відчуження та набуття відповідачем природного газу за спірний період поденно (в тому числі надано роздруківки з Інформаційної платформи).
У зв`язку з цим, враховуючи дані Інформаційної платформи щодо підтверджених торгових сповіщень обсяги спожитого природного газу є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу, що визначена умовами Договору.
Крім цього, на підтвердження здійснення господарської операції (факту поставки природного газу) в періоди, за які відповідачем не підписані Акти приймання передачі, позивачем до матеріалів справи надані зареєстровані податкові накладні за відповідні періоди. 
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. 
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). 
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу). 
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки. 
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. 
Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17.
Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, доказів з Інформаційної платформи Оператора ГТС, що він не отримував від позивача ніяких обсягів газу, чи отримав газ від іншого постачальника, чи взагалі не мав у спірний період ніякого постачальника газу.
Відповідач також не довів суду, що він надавав позивачу торгові сповіщення на інший обсяг газу, ніж вказано в Актах.
За умовами Договору між сторонами підписані Акти (без зауважень по ціні та обсягу газу) є підставою для оплати за газ у повному обсязі.
Таким чином, факт поставки позивачем відповідачу в березні - квітні 2022 року природного газу на загальну суму 11 261 706,36 грн є доведеним та підтвердженим наявними в справі письмовими доказами. 
В свою чергу, п. 4.3 Договору визначає, що Покупець зобов`язаний здійснити оплату за реалізовані обсяги природного газу у періоді передачі не пізніше ніж через 45 календарних днів після закінчення періоду передачі, а саме: за ресурс березень 2022 року - 15 травня 2022 року; за ресурс квітня 2022 року - 15 червня 2022 року.
Оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково, на суму 9 450,30 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою АБ «Укргазбанк», чим порушив умови пункту 4.3 Договору.
Доказів оплати спожитого природного газу в повному обсязі на користь позивача відповідач не надав. 
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК України.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем залишку вартості отриманого та спожитого газу за спірний період в сумі 11 252 256,06 грн, тому вимога щодо стягнення основного боргу є правомірною та підлягає задоволенню судом.
Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 755 665,24 грн, яка розрахована за прострочення оплати поставки газу за березень 2022 року за період з 17.05.2022 по 16.11.2022 та за прострочення оплати поставки газу за квітень 2022 року за період з 16.06.2022 по 15.12.2022, та штраф у розмірі 1 126 170,64 грн на підставі п. 6.4 Договору.
Нарахування пені позивач обґрунтовує посиланням на умови п. 6.3 Договору, яким сторони узгодили, що за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених Договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець, на письмову вимогу Продавця не пізніше 30 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язань (п. 6.11. договору).
За змістом ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст., ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України, який був чинним станом на час виникнення спірних правовідносин), однак сторонами у п. 6.11 Договору відступлено від цього обмеження.
Судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.
За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 2 755 665,54 грн заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.
Відповідно до пункту 6.4 Договору у випадку не підписання Покупцем комерційного акту у порядку, передбаченому цим Договором, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 10 % від Договірної вартості за відповідний період передачі, за який непідписаний Комерційний акт згідно з Договором.
У зв`язку з не підписанням відповідачем комерційних актів за періоди поставки березень-квітень 2022 року, позивачем нарахований відповідачу штраф у розмірі 10 % від Договірної вартості за відповідний період передачі, який в загальному розмірі становить 1 126 170,64 грн.
Перевіривши наведений позивачем розрахунки штрафу, передбаченого п. 6.4 Договору, виходячи з суми Договірної вартості за відповідний період передачі, за які відповідачем не підписані відповідні акти, суд вважає, що розрахунок штрафу виконаний позивачем правильно, відповідає положенням чинного законодавства та умовам Договору.
Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути штраф у розмірі 1 126 170,64 грн.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. 
Відповідну правову позицію викладено в постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, в якій ВП ВС вказує, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу. Відповідно, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Тому в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Позивачем, окрім основної суми заборгованості, пені та штрафу заявлено до стягнення з відповідача також 674 556,83 грн 3 % річних та 1 940 081,47 грн інфляційних втрат. 
Оскільки матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем умов та строків оплати отриманого від позивача природного газу за Договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022, нарахування позивачем відповідачу інфляційних втрат та річних відсотків є правомірним.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. 
Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно розрахунку позивача сума 3 % річних за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого природного газу за Договором № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022 становить 674 556,83 грн, яка розрахована за прострочення оплати поставки газу за березень 2022 року за період з 17.05.2022 по 31.05.2024 та за прострочення оплати поставки газу за квітень 2022 року за період з 16.06.2022 по 31.05.2024. 
Судом перевірений розрахунок 3% річних та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.
З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 674 556,83 грн. заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Відповідно до розрахунку позивача сума інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого газу за Договором № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022 становить 1 940 081,47 грн, яка розрахована за прострочення оплати поставки газу за березень 2022 року за період з червня 2022 року по травень 2024 року та за прострочення оплати поставки газу за квітень 2022 року за період з липня 2022 року по травень 2024 року. 
Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунку за поставлений природний газ, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.
З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1 940 081,47 грн заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.
Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення, в тому числі основного боргу, пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних, суду не наданий.
Доказів проведення із позивачем розрахунків за всіма вимогами відповідачем суду не надано, примирення між сторонами не відбулося.
Підстав звільнення від виконання зобов`язання по оплаті за газ чи доказів відсутності основного боргу як підстави для нарахування санкцій, відповідач суду також не надав.
При вирішенні спору у даній справі суд також вважає за необхідне зазначити наступне. 
Місцезнаходженням (податковою адресою) відповідача як у спірний період (травень - черевань 2022 року), так і на теперішній час є: 72318, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чкалова, буд. 47-А.
Як вже зазначалось судом, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.
Згідно вказаного Переліку (з урахуванням наступних змін і доповнень) Мелітопольська міська територіальної громади Запорізької області входить до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України (з 25.02.2022 по теперішній час).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті. Контроль в`їзду-виїзду з метою виявлення, запобігання переміщенню товарів на тимчасово окуповану територію та з такої території в межах контрольних пунктів в`їзду-виїзду, а також поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду проводять уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі.
Об`єднана палата зазначила: «У справі № 908/1162/23, як і у справі № 910/9680/23 (від висновків Верховного Суду в якій пропонується відступити), йдеться про діяльність, що підпадає під ознаки, наведені у частині другій статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; окрім того, в обох справах йдеться про території, окуповані з лютого 2022, за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24 лютого 2022. Тобто правовідносини у цих справах є подібними за критерієм здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території і доводи касаційної скарги ґрунтуються на застосуванні тих самих приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 по грудень 2022, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову у позові без змін, зокрема дійшов висновку, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Однак, у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене, у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 161/11800/19 навела правовий висновок, що взаємовідносини між газопостачальним, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09.04.2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII ), Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами.
Як свідчать матеріали цієї справи, в даному випадку природний газ постачався відповідачу на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила) та Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222 (далі - Положення ПСО). 
Закон України «Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав-сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу. 
У абзаці другому частини першої статті 2 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про трубопровідний транспорт», «Про природні монополії», «Про нафту і газ», «Про енергетичну ефективність», «Про угоди про розподіл продукції», «Про захист економічної конкуренції», «Про газ (метан) вугільних родовищ», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України. 
Згідно з абзацами першим - третім статті 2 цього Закону рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації. Згідно з принципом пропорційності рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети задоволення загальносуспільного інтересу. Згідно з принципом прозорості рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень мають бути належним чином обґрунтовані та повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються, у належний строк до набрання ними чинності або введення в дію. 
Статтею 11 Закону України «Про ринок природного газу» регламентовано спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. 
Зокрема, положеннями частини першої цієї статті Закону визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів. 
Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу (частина друга статті 11 цього Закону). 
У частині третій статті 11 Закону визначено, що до загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать: 1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу; 2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів; 3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів; 4) захист здоров`я, життя та власності населення. 
Рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків суб`єктів ринку природного газу має визначати: 1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу; 2) обсяг спеціальних обов`язків; 3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки; 4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків; 5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки; 6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків; 7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті (частина четверта статті 11 Закону). 
Відповідно до пункту 8 Правил постачання природного газу, постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладений обов`язок постачати природний газ певній категорії споживачів, у тому числі в певних обсягах, не мають права відмовити таким споживачам , об`єкти яких знаходяться на закріпленій території цих постачальників, в укладанні договору постачання природного газу (з урахуванням певних обсягів та цін, якщо вони будуть встановлені для постачальника) за умови дотримання цими споживачами вимог цих Правил та чинного законодавства України.
Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Рішення Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади застосовуються в частині, що не суперечить рішенню Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу (частина шоста статті 11 Закону).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення ПСО). 
Відповідно до пункту 4 Положення ПСО (з урахуванням змін, що діяли на момент укладення спірного Договору), це Положення покладає такі спеціальні обов`язки, зокрема на ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - щодо продажу природного газу операторам газорозподільних систем на умовах, передбачених пунктом 8 цього Положення.
Пунктом 8 Положення ПСО визначено, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» реалізує природний газ операторам газорозподільних систем у розмірі нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням/ врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій, на підставі договору за цінами та з урахуванням умов згідно з додатком 3. 
В той же час, пунктом 1 Додатку 3 до Положення ПСО визначено, що позивач здійснює реалізацію природного газу операторам газорозподільних систем в період з 1 березня по 30 квітня 2022 р. (включно). 
Спірний Договір купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022 укладено саме на виконання Положення ПСО, про що також зазначено в преамбулі цього Договору. 
Таким чином, враховуючи положення вимог статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» та інших вищезазначених норм законодавства, позивач не міг не здійснювати постачання природного газу відповідачу, оскільки на нього було покладено прямий обов`язок Державою здійснювати таке постачання операторам газорозподільних систем в період березень - квітень 2022 року, що виключає застосування до цих відносин положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
Аналогічної правової позиції щодо обов`язку виконання Положення ПСО та постачання природного газу на тимчасово окуповані території дотримується Верховний Суд в постанові від 31.03.2026 у cправі № 908/780/23.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України).
Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Усталена практика Європейського суду з прав людини відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 ГПК України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення від 27.10.1993 р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував. 
На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються повністю. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини. 
Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ», м. Мелітополь Запорізької області про стягнення 17 748 730,54 грн заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3157-ОГРМ від 22.03.2022 задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ», (72318, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чкалова, буд. 47-А, ідентифікаційний код юридичної особи 05535349) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи 40121452) 11 252 256 (одинадцять мільйонів двісті п`ятдесят дві тисячі двісті п`ятдесят шість) грн 06 коп. основного боргу за поставлений в березні - квітні 2022 року природний газ, 2 755 665 (два мільйони сімсот п`ятдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн 54 коп. пені, 1 126 170 (один мільйон сто двадцять шість тисяч сто сімдесят) грн. 64 коп. штрафу, 674 556 (шістсот сімдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) грн 83 коп. 3 % річних, 1 940 081 (один мільйон дев`ятсот сорок тисяч вісімдесят одну) грн 47 коп. інфляційних втрат та 212 984 (двісті дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 77 коп. судових витрат на сплату судового збору. Видати наказ. 
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 13» липня 2026 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Зінченко Н.Г. у період з 30.06.2026 по 11.07.2026 включно у відрядженні.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.