07.09.26
22-ц/812/1685/26
Справа №484/457/26 Доповідач апеляційного суду Т.Б. Кушнірова 
Провадження №22-ц/812/1685/26

Постанова
Іменем України

07 вересня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,
із секретарем Коростієнко Н.С., 
розглянувши у порядку позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалене 11 червня 2026 року, під головуванням судді Шикері І.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Перший відділ ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и л а:

У січні 2026 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину.
Позовна заява мотивована тим, що з 22 квітня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року.
Від даного шлюбу вони мають спільного сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. 
На підставі вказаного судового рішення 16 квітня 2024 року судом першої інстанції видано виконавчий лист. Першим відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №75700884 з виконання зазначеного судового рішення.
Відповідач ухиляється від виконання рішення зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим, за період з жовтня 2023 року по грудень 2025 року, утворилась заборгованість за аліментами в сумі 98337,19 грн, що підтверджується розрахунком складеним державним виконавцем, станом на 19 січня 2026 року. 
Посилаючись на вимоги статті 196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, позивачка вважала, що оскільки з жовтня 2023 року по грудень 2025 року існувала заборгованість зі сплати аліментів, яка збільшувалася, вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за вказаний період у розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 % аліментної заборгованості. 
До позовної заяви вона додала розрахунок пені за період з жовтня 2023 року по грудень 2025 року, розмір якої, на її думку, становить 106852 грн. 
Враховуючи встановлене обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, яке передбачене положенням ч. 1 ст. 196 СК України, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період із жовтня 2023 року по грудень 2025 року у розмірі 98337 грн.
11 червня 2026 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено позов ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому провадженню №75700884, в розмірі 98337 грн.
У стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, в сумі 12000 грн – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , сплативши заборгованість зі сплати аліментів в ході розгляду даної справи, не надав суду переконливих доказів існування обставин, які об`єктивно перешкоджали йому сплачувати аліменти за виконавчим листом своєчасно та в повному обсязі, а отже не довів відсутність своєї вини у виникненні заборгованості за аліментами.
Також, відповідно до вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України, не надав суду доказів, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від нього причин. 
Оскільки відповідачем не доведено відсутність його вини у простроченні сплати аліментів, тому повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом.
Відтак, дійшов висновку про задоволення позову, в межах заявлених вимог, в розмірі 98337 грн, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на помилковість твердження суду, в оскаржуваному рішенні, щодо не надання ним переконливих доказів існування обставин, які об`єктивно перешкоджали йому сплачувати аліменти за виконавчим листом своєчасно та в повному обсязі та не доведеність відсутність його вини у виникненні заборгованості за аліментами.
Вважає, що оскільки виконавчий лист у справі №484/5430/23, про стягнення з нього зміненого розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , видано судом першої інстанції та відповідно пред`явлений позивачкою до примусового виконання у серпні 2024 року, тому відсутня його вина щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів за період з 04 жовтня 2023 року до серпня 2024 року.
Вказує, що судом не було взято до уваги і не надано належного обґрунтування обставинам зазначеним відповідачем, які істотно змінили його матеріальне становище та об`єктивно перешкоджали своєчасній сплаті аліментів, на підтвердження чого було надано докази, що виключає наявність його вини.
Також зазначає, що в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів ним внесені добровільно коштів в розмірі 10000 грн у березні 2025 року, у результаті продажу майна у жовтні 2025 року - 32733,95 грн. 
Апелянт не погоджується з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів складений, станом на 19 січня 2026 року, державним виконавцем Добровольською О.Ю. у виконавчому провадженні №75700884, на підставі якого здійснено розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів боржником за період з серпня 2024 року по січень 2026 року, оскільки вважає його таким, що не відповідає ст. 534 ЦК України та ч. 4 ст. 263 ЦПК України, так само як і з розрахунком заборгованості станом на 16 квітня 2026 року.
Суд невірно здійснив розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів, не врахував, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць; - прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти; - не звернув увагу, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. 
Вважає помилковим висновок суду про стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 98337 грн, що дорівнює 100 % розміру заборгованості за аліментами, так як положення ст. 196 СК України, не вказують на те, що пеня за прострочення сплати аліментів підлягає обов`язковому стягненню у вказаному відсотковому розмірі. Вирішення цього питання віднесено на розсуд суду та залежить від конкретних обставин кожної справи, наданих сторонами доказів і наведених аргументів.
До того ж, не взято до уваги судом першої інстанції, що станом на момент прийняття рішення заборгованість зі сплати аліментів була повністю погашена, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №113 від 11 березня 2026 року про перерахування суми заборгованості зі сплати аліментів на загальну суму 108 538,00 грн. 
Як на порушення районним судом норм процесуального права посилається на те, що під час судового розгляду судом прийнято розрахунок пені складений позивачем за несвоєчасну сплату ним аліментів, за період з серпня 2024 по січень 2026 року, на загальну суму 170797,09 грн, що, на його думку, слід вважати заявою про зміну підстав позову (фактичних обставин) та збільшення розміру позовних вимог в частині обрахування розміру пені.
Вказаний розрахунок не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України в частині дати формування розрахунку та підпису уповноваженої особи, прийнято судом після закриття підготовчого провадження та в порушення ст. ст. 43, 49, 177, 178 ЦПК України, правової позиції викладеної у п.п. 49-64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024-16-ц провадження №14-5цс23 (щодо зміни предмету та підстав позову, збільшення та зменшення позовних вимог). 
Також, був позбавлений права на ознайомлення із вказаним розрахунком пені та надання обґрунтованої відповіді щодо цього розрахунку.
16 липня 2026 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані та просить рішення міськрайонного суду залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування документів, які підтверджують майновий стан сторін по справі. 
За змістом ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Оскільки відповідач не надав доказів, що ним були здійснені всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, не обґрунтував якими причинами було зумовлено неподання зазначених доказів до суду першої інстанції та чи були такі причини поважними, колегія вважає, що в задоволенні заявленого клопотання слід відмовити.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 22 квітня 2016 року сторони зареєстрували шлюб від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_5 .
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 7500 гривень щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2023 року змінено, постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. 
16 квітня 2024 року на підставі зазначеного судового рішення видано виконавчий лист.
05 серпня 2024 року державним виконавцем Первомайського відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження № 75700884.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Першого відділу ДВС у Первомайському районі Добровольською О.Ю., у ВП № 75700884, станом на 19 січня 2026 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, за період з жовтня 2023 року по грудень 2025 року, становила 98377,19 грн. 
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.
Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти, крім випадків несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.
У справі, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, хоча це, відповідно до вимог ст.ст.12, 76-81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про відсутність вини та зміна матеріального стану відповідача, яка на його думку перешкоджала своєчасній сплаті аліментів, безпідставні.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 04 жовтня 2023 року по серпень 2024 року, з огляду на те, що виконавчий лист пред`явлено до виконання лише у серпні 2024 року, не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок пені судом першої інстанції здійснено починаючи з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому належало сплатити аліменти. Суд врахував, що виконавче провадження на підставі заяви стягувача було відкрито в серпні 2024 року, тому провів нарахування пені, починаючи з вересня 2024 року.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, та визначаючи відповідний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, взяв до уваги, що виконавче провадження було відкрите 05 серпня 2024 року, а також виходив з того, що розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів, при цьому врахувавши розрахунок заборгованості станом на 19 січня 2026 року, здійснений державним виконавцем у виконавчому провадженні № 575700884. 
Обчислюючи розмір неустойки (пені) за період із вересня 2024 рок по грудень 2025 року, суд першої інстанції виходив із сукупного розміру заборгованості за аліментами, яка станом на грудень 2025 року, з урахуванням індексації аліментів, яка є складовою загального боргу зі сплати аліментів становила 98 337,19 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів склав 146 802,85 грн.
Натомість, суд апеляційної інстанції не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції у частині обчислення розміру неустойки.
Обчислюючи розмір неустойки (пені), колегія суддів виходить із розміру заборгованості по аліментам, який визначений державним виконавцем у розрахунку заборгованості станом на грудень 2025 року, оскільки саме цю дату зазначала позивачка в позовній заяві.
Вказаний розрахунок заборгованості не спростований відповідачем й існував на час звернення ОСОБА_2 до суду із цим позовом.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.
Встановлено, що за період з 01 вересня 2024 року (перший день місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти) по 31 грудня 2025 року ОСОБА_1 здійснені часткові платежі за наявності заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, що необхідно враховувати при визначенні розміру неустойки.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %.
Кількість прострочених днів із 01 вересня 2024 року по 31 грудня 2025 року становить 487 днів.
Отже, з урахуванням часткового погашення відповідачем аліментів у спірному періоді, зокрема, березень 2025 року сплачено 10 000 грн, жовтень 2025 року сплачено 32 733 грн 95 коп, а також у березні 2026 року сплачено 108 538 грн, які у подальшому зараховувались на погашення заборгованості по аліментам, починаючи з вересня 2024 року по грудень 2025 року, у тому числі, розмір неустойки (пені) за вказаний вище період має становити 156848, 77 грн., з яких за: 
вересень 2024 року сплачено у березні 2025 року 5000 грн х 163 дні х 1%= 8 150 грн;
жовтень 2024 року частково сплачено у березні 2025 року 5000 грн х 150 днів х 1% = 7 500 грн, частково сплачено у жовтні 2025 року 96,90 грн х 362 дні х 1% = 350,78 грн;
листопад 2024 року сплачено у жовтні 2025 року 5233,16грн х 332 дні х 1% = 17 374,09 грн;
грудень 2024 року сплачено у жовтні 2025 року 5233,16грн х 301 день х 1% = 15 751,81 грн;
січень 2025 року сплачено у жовтні 2025 року 5354,28грн х 270 днів х 1% = 14456,56 грн;
лютий 2025 року сплачено у жовтні 2025 року 5354,28 грн х 242 дні х 1% = 12957,36 грн;
березень 2025 року – пеня відсутня;
квітень 2025 року сплачено у жовтні 2025 року 5469,34 х 181 днів х 1%= 9899,50 грн;
травень 2025 року сплачено у жовтні 2025 року 638,55 х 150 днів х 1% = 957,82; залишок заборгованості за травень 2025 року склав 4830,79 сплачено у березні 2026 року х 284 дні х 1%=13 719, 44;
червень 2025 року сплачено у березні 2026 року 5469,34 грн х 254 дні х 1% = 13892,12 грн;
липень 2025 року сплачено у березні 2026 року 5593,49грн х 223 дні х 1% = 12473,48 грн;
серпень 2025 року сплачено у березні 2026 року 5593,49 грн х 192 дні х 1% = 10739,50 грн;
вересень 2025 року сплачено у березні 2026 року 5593,49грн х 162 дні х 1% = 9061,45 грн;
жовтень 2025 року – пеня відсутня;
листопад 2025 року сплачено у березні 2026 року 5593,49грн х 101 день х 1% = 5649,42 грн;
грудень 2025 року у березні 2026 року 5593,49 грн х 70 днів х 1% = 3915,44 грн.
Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 частково погашав заборгованість по аліментам, зокрема у березні та жовтні 2025 року останнім сплачено 42 733,95 грн, які були зараховані на погашення заборгованості по аліментам, що утворилась за вересень-грудень 2024 року та січень -травень 2025 року.
Таким чином, на момент звернення позивачки в суд з позовом (січень 2026 року), борг ОСОБА_1 по щомісячним платежам в межах вказаного позивачкою періоду фактично мав місце за період червень – грудень 2025 року, а його розмір склав 39030,28 грн. 
Оскільки розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, колегія суддів враховує загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин та уважає за необхідне застосувати положення ст. 196 СК України та стягнути з ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у зазначеному розмірі заборгованості зі сплати аліментів, тобто 39030,28 грн. 
Та обставина, що на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення відповідач погасив заборгованість по аліментам у повному обсязі, не є підставою для відмови в позові про стягнення нарахованої пені за період прострочення, оскільки до виконання зобов`язання відповідачем спонукало останнього звернення ОСОБА_2 в суд з даним позовом і наявність судового спору.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду, оскільки відповідач, знаючи як про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів, будучи зобов`язаним щомісячно сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, допустив невиправдану бездіяльність при виконанні зазначеного батьківського обов`язку, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Доказів про те, що відповідачем вживались всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов`язання, останнім не надано, тоді як саме на нього законом покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. 
Вказане об`єктивно свідчить про наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів та є підставою для застосування відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
За таких обставин та у зв`язку з помилковим визначенням судом розміру пені оскаржуване рішення суду в силу пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 39030,28 грн за період з 01 вересня 2024 року по 31 грудня 2025 року.
Рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу залишити без змін. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з позовом про стягнення пені у зв`язку із несвоєчасною сплатою останнім аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. 
Зміст позовних вимог позивачки свідчить, що спірні правовідносини стосуються аліментних зобов`язань відповідача, а тому вона відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 вказаного Закону звільнена від сплати судового збору.
Із матеріалів справи видно, що з відповідача на користь держави оскаржуваним рішенням стягнуто 1 331 грн 20 коп. судового збору. 
Враховуючи, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, то із ОСОБА_1 на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 528,09 грн судового збору. 
Сплачений судовий збір у розмірі 1204,67 грн за подачу апеляційної скарги слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2026 року змінити, зменшивши розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому провадженню № 75700884, з 98337,19 грн. до 39030,28 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 528,09 грн. за подачу позовної заяви. 
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави 1204,67 грн судового збору за подачу апеляційної скарги, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повне судове рішення складено 09.09.2026 р.