Справа № 545/350/26
Провадження №  3/545/144/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року | м. Полтава

Суддя Полтавського районного суду Полтавської області Зуб Т.О.,
за часті секретаря Пінчук З.І.,
захисника особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності- адвоката Кіндяк О.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава адміністративний матеріал, який складений УПП в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:
21.01.2026 року о 17-06 годині ОСОБА_1 в районі будинку № 16 по вул. Кременчуцька в с. Розсошенці Полтавського району, Полтавської області керував автомобілем марки «BMW 525D» р/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України. 
За вказаним фактом 21.01.2026 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 713826 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Кіндяк О.І. надав письмове клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на викладені у ньому обставини. Крім цього, зазначив, що доданий відеозапис з бодікамери «export-23910», зазначений як ID реєстратора 467816 не може бути досліджений судом як доказ, оскільки в самому протоколі серії ААД № 713826 від 21.01.2026 року він не зазначений як додаток.
Допитана у якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що 21.01.2026 року вона виїхала зі своїм чоловіком- ОСОБА_1 та дитиною придбати покупки та забрати посилку. Дитину ні з ким було залишити. На в`їзді до будинку їх зупинили поліцейські. На їх прохання чоловік надав документи, йому запропонували пройти тест на наркотичне сп`яніння у медичному закладі. Оскільки дитина сильно плакала, чоловік казав, що відвезе її з дитиною додому та повернеться. Від проходження огляду чоловік не відмовлявся, проте, коли повернувся до поліцейських, то протокол відносно нього вже був складений. Чоловік є військовим, з 2023 року він лікується у психіатричній лікарні та приймає ліки, тому і може виглядати трішки не так.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що працює в УПП в Полтавській області, 21.01.2026 року ОСОБА_1 був зупинений за порушення ПДР України (перетнув подвійну суцільну смугу та виїхав за зустрічну смугу руху). Напарник підійшов до нього поспілкуватися. Виявилося, що ОСОБА_4 має ознаки наркотичного сп`яніння, оскільки зіниці ока не реагували на світло. ОСОБА_1 було запропоновано пройти відповідний огляду медзакладі, проте, той відмовився. Чи склався протокол за інші порушення ПДР України- не пам`ятає. Коло автомобіля ОСОБА_1 перебував його напарник, та дружина ОСОБА_1 . Останній сказав, що відвезе дружину додому та повернеться для проходження огляду, на що йому було повідомлено, що він не має право керувати транспортним засобом та запропоновано зателефонувати комусь, щоб забрав його автомобіль та відвіз дружину з дитиною додому. Чи заявляв ОСОБА_1 будь-які клопотання- не пам`ятає. Напарник почав складати протокол, ОСОБА_1 відлучився а потім прийшов. Всю процедуру оформлення зафіксовано на бодікамеру. Транспортний засіб був переданий іншому водію.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що працює в УПП в Полтавській області, 21.01.2026 він зупинив ОСОБА_1 за перетин нм подвійної суцільної смуги та виїзд на зустрічну смугу руху. Постанову за цим фактом не склали, оскільки відволікся на інше. ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки, побачив ознаки наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагували на світло, тремтіння пальців рук), про що йому повідомив, роз`яснив права. ОСОБА_1 повідомив, що він військовий та вживає ліки, після яких людина може мати вигляд як під впливом наркотичних речовин. Після повідомлення підозри ОСОБА_1 було запропоновано проїхати в наркодиспансер для проходження відповідного огляду. Останній сказав, що йому треба відвезти дружину та дитину додому, а потім він повернеться. Точно не пам`ятає скільки разів (один чи декілька) пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. 
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом- це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху- для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
В ході розгляду адміністративного матеріалу судом було встановлено, що також зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1) та підтверджено доданим відеозаписом (а.с. 4), що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто, виконував функції водія. 
За ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч. 2 ст. 16 цього Закону водій зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляд визначається Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452\735 (далі- Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 року (далі- Порядок).
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 3 розділу І Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 4 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння визначені ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Матеріали справи містять відповідне направлення ОСОБА_1 до медичного закладу (а.с. 2).
Відповідно до п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Оформлення адміністративного матеріалу проводилося із застосуванням відеофіксації з нагрудних камер поліцейських, у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП. Суд вважає відеозапис працівників поліції належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксовано весь перебіг подій, що стосуються цього адміністративного правопорушення, тому підстав для сумнівів у його достовірності у суду не виникає.
Щодо доводів захисника ОСОБА_1 - адвоката Кіндяк І.О. про невідповідність відеозапису з бодікамери «export-23910», зазначеному як ID реєстратора 467816, вимогам доказу, суд зазначає наступне.
Чинний КУпАП не регулює правила долучення доказів у справі, а покладає у відповідності до статті 252 КУпАП на орган (посадову особу) обов`язок оцінки докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суддя нагадує, що на особу, що притягається до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, розповсюджуються такі ж визначені Конституцією України та Конвенцією гарантії права на справедливий суд, як і на осіб, що притягаються до кримінальної відповідальності, а тому здійснює оцінку доказів щодо їх допустимості з точки зору дотримання вимог Конвенції, зокрема перевіряє, чи є ці докази недопустимими у відповідності до вимог статті 87 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 87 Кримінального процесуального кодексу України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
В ході розгляду справи суддею не встановлено, а стороною захисту не надано доказів того, що вказаний відеозапис долучений до матеріалів справи із істотним порушенням прав і свобод людини.
З доданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння (порушення координації, рухів, порушення мови, та зіниці очей не реагують на світло). Декілька разів поліцейський запитав, чи бажає ОСОБА_1 проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що останній повідомив, що йому треба відвезти дружину та дитину додому. Після чого, інший поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що йому заборонено керувати транспортним засобом. У ході спілкування поліцейським знову було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що останній сказав: «Ні» (00:01:50 хвилина відеозапису). Поліцейським роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння тягне за собою складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, н що ОСОБА_1 відповів, що розуміє наслідки відмови. Після чого ОСОБА_1 були роз`яснені права та повідомлено, що розпочата оформлення протоколу складе приблизно 10 хвилин. На що останній сказав, що допоможе дружині віднести дитину додому та одразу повернеться (00:02:33). На 00:08:07 хв. запису вбачається, що підійшов чоловік, який повідомив, що відгоне автомобіль ОСОБА_1 на стоянку. На 00:11:50 хв. запису вбачається, що поліцейський вийшов зі службового автомобіля, підійшов до ОСОБА_1 та запитав, чи буде він отримувати копію протоколу, на що останній погодився. З відеозапису вбачається, що протягом всього часу складання протоколу ОСОБА_1 перебував біля автомобіля та нікуди не відлучався. 
Суд зауважує, що у даному випадку відповідальність ОСОБА_1 пов`язується не з установленим фактом перебування його у стані наркотичного сп`яніння, а саме з відмовою від проходження огляду. Тому для висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення необхідним є належне підтвердження того, що після законної та зрозумілої вимоги поліцейського пройти огляд, за наявності реальної можливості його пройти, ОСОБА_1 чітко, однозначно та остаточно відмовився від такого огляду.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
На підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом доведено як факт зупинки транспортного засобу та факт керування автомобілем ОСОБА_1 , так і факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Таким чином, із моменту відмови водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, ним було вчинено закінчене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, після чого поліцейський із дотриманням нормативних положень обґрунтовано розпочав фіксування фактичних обставин цього правопорушення в протоколі. 
Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, враховуючи характер вчиненого правопорушення, його громадське значення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини та відношення до скоєного, приходить до висновку, що в діях останнього є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, за відмову особи, яка саме керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. А тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності, призначивши стягнення в межах санкції вказаної статті.
Крім того, на підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір, розмір і порядок сплати якого встановлюється законом.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становить 3328,00 грн., тобто, розмір судового збору складає 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч. 1, 245, 251, 280, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначити стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Штраф стягнути на рахунок UA048999980313050149000016001, банк отримувача- Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК Полтавської області /Полтавська/21081300, ЄДРПОУ 37959255.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави (одержувач платежу: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, п. 5 таблиці ставок, ПІБ платника судового збору) судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.
Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя | Тетяна ЗУБ