КОПІЯ
Єдиний унікальний номер справи 678/7/25
Номер провадження 2-678-284/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року селище Летичів 

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Лазаренка А. В.,
за участі секретаря судового засідання Непийвода Л. Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,
встановив: 
02 січня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про визнання заповіту недійсним, в обґрунтування якої зазначає про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 71 років
ОСОБА_1 (Позивач) є сином померлої ОСОБА_5 .
За час свого життя його матір`ю ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Шрубків Летичівського району Хмельницької області було складено заповіт, в якому зазначено, що на випадок її смерті вона робить таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буд належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає своєму синові ОСОБА_1 , тобто позивачу.
Коли стан здоров`я матері погіршився, він допомагав їй в побуті, доглядав її. Однак в певний період її забрав його брат ОСОБА_4 (Відповідач), після чого мати самостійно повернулася до нього (втекла від брата) в набагато гіршому стані здоров`я. Надалі брат не цікавився її життям та здоров`ям, не надавав ніякої допомоги, ані фізичної, ані моральної, ані матеріальної. Після смерті матері він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та довідався, що у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук Оксани Ігорівни вже відкрита спадкова справа. Також йому стало відомо про наявність іншого заповіту, який був складений на користь Відповідача пізніше за заповіт складений на його користь. Після матері залишилася спадщина, яка складається з нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка під вказаним будинком, та земельні ділянки на території Меджибізька селищної громади. 
Вважає, що на період складення заповіту на користь Відповідача мати знаходилася в стані, в якому не могла розуміти значення своїх дій. Його мати мала проблеми зі здоров`ям, приймала медичні препарати, та на його погляд, певний час вже знаходилася під впливом цих медикаментів. Просить визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 . Судові витрати покласти на Відповідача.
09 січня 2025 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
17 червня 2025 року ухвалою суду провадження в даній справі зупинено у зв`язку із призначенням посмертної судово-психіатричної експертизи.
25 червня 2026 року ухвалою суду провадження в даній справі відновлено.
18 серпня 2026 рокуухвалою суду закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов, з підстав, які наведені у ній. 
Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений неодноразово належним чином згідно ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві.
Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби № 19/32877-25-Вих від 21 квітня 2025 року, ОСОБА_4 перетнув кордон України, виїхавши за її межі через пп «Конотоп» 09 травня 2019 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьки – ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Згідно копії Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 , яке повторно видано Летичівським районним відділом державної Реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 26 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 71 років, про що 17 липня 2016 року складено відповідний актовий запис №106 Виконавчим комітетом Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області.
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Шрубків Летичівського району Хмельницької області було складено заповіт, в якому зазначено, що на випадок її смерті вона робить таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає своєму синові ОСОБА_1 .
Згідно Відповіді приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук Оксани Ігорівни № 45/01-16 від 10 квітня 2024 року, свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 були видані на підставі її заповіту, складеного на користь іншої особи, надати ОСОБА_1 відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину не має на те законних підстав.
Згідно листа Міністерства юстиції України № 65788/Є-10787/37.1 від 30 квітня 2024 року, водночас варто врахувати, що заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно.
21 липня 2016 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук Оксаною Ігорівноювідкрита спадкова справа №17/2016 після смерті ОСОБА_5 .
В матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_4 (відповідача) № 39 від 21 липня 2016 року про те, що він приймає спадщину після смерті ОСОБА_5 .
Згідно довідки з місця проживання від 21 липня 2016 року, яка видана ОСОБА_4 , його покійна мати була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_2 з 29 січня 1992 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_1 (позивача) № 2 від 10 січня 2017 року про те, що він приймає спадщину після смерті ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Хмельницький було складено заповіт, в якому зазначено, що на випадок її смерті вона робить таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає своєму синові ОСОБА_4 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області та зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 58472642.
На підставі вказаного заповіту від 09 серпня 2018 року приватним нотаріусом видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом – ОСОБА_4 .
Як вбачається з Висновку експерта № 267 за результатами судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5 на момент складання заповіту 18 січня 2016 року, в силу свого психічного стану, з урахуванням загального стану здоров`я, вікових особливостей та вживання ліків (враховуючи їх медикаментозну дію і побічні ефекти), не в повній мірі розуміла та не повною мірою усвідомлювала значення своїх дій, їх наслідків та не повною мірою могла керувати ними.
28 березня 2024 року заочним рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області позов керівника Летичівської окружної прокуратури Сухореброго Сергія Анатолійовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеодакастру у Хмельницькій області до ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, ТзОВ «Агрофірма-Обрій» про конфіскацію земельної ділянки - задоволено. Конфіскувано у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_4 із кадастровим номером 6823086600:04:017:0073 площею 1,8683 га, що розташована на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Шрубківської сільської ради). Конфісковано у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 із кадастровим номером 6823086600:02:004:0198 площею 0,21 га, що розташована в с. Западинці на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. Конфісковано у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 із кадастровим номером 6823086600:02:004:0199 площею 0,34 га, що розташована в с. Западинці на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. Конфісковано у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 із кадастровим номером 6823086600:02:004:0200 площею 0,12 га, що розташована в с. Западинці на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області.
Рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили 29 квітня 2024 року. 
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.
Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.
Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.
У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.
За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту.
Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе, як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормамиглави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 61-21249св19, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20, провадження №61- 21209св19).
У постанові від 30 серпня 2023 року в справі №317/1029/20 (провадження №61-11588св22) Верховний Суд зазначив, що «за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Згідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). 
Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.
Однак, результати експертизи не містять чіткий, конкретний та категоричний висновок щодо психологічного стану заповідача на час посвідчення заповіту, відповідно до якого в момент посвідчення заповіту ОСОБА_5 повністю чи абсолютно не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
У випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у цивільному провадженні, сторони мали право заявити клопотання про призначення повторної експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цими висновками та зазначивши вимоги до повторної експертизи, що останніми зроблено не було. Позивач та його представник із відповідним клопотанням до суду не звертався.
Зважаючи на викладені у ньому неоднозначні висновки про повноту усвідомлення значення своїх дій та керувати ними, то суд вказаний висновок у відповідності до ст. 110 ЦПК України оцінює разом з іншими доказами.
Окрім того, заповіт, який оскаржується позивачем, складено 18 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Бережною Л. П.
При вчиненні нотаріальних дій посадові особи місцевого самоврядування керуються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 11.11.2011 №3306/05. Так, враховуючи вимоги зазначених нормативно-правових документів, нотаріусом було встановлено особу, перевірено її дієздатність.
При посвідченні заповіту та засвідченні справжності підпису на документах перевірено справжність підпису ОСОБА_5 , окрім того вона власноручно написала «заповіт мною прочитаний вголос, підписаний власноручно та відповідає її власній волі».
Дослідивши матеріали справи, та враховуючи висновок судово-психіатричного експерта, суд зазначає, що є всі підстави вважати, що станом на час складання заповіту спадкодавець розумів значення своїх дій та міг керувати ними,при цьому позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти та усвідомлювати значення своїх дій.
При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.
Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про визнання заповіту недійсним, а тому є всі підстави для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.
ЗАХОДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ
17 червня 2025 року ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову. Заяву про забезпечення позову у цивільній справі №678/7/25 - задовольнити. В порядку забезпечення позову накладено арешт на земельні ділянки, а саме: земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 6823086600:04:017:0073 площею 1,8683 га, що розташована на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Шрубківської сільської ради); земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6823086600:02:004:0198 площею 0,21 га, що розташована в с. Западинці на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області; земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6823086600:02:004:0199 площею 0,34 га, що розташована в с. Западинці на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області; земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6823086600:02:004:0200 площею 0,12 га, що розташована в с. Западинці на території Меджибізької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області.
Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
СУДОВИЙ ЗБІР
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволені позовної вимоги, сплачений позивачем судовий збір слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Вжиті ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 року заходи забезпечення позову у вигляді арешту на земельні ділянки – скасувати.
Заочне рішення може бути переглянуте Летичівським районним судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_3 , відсутній зареєстрований Електронний кабінет.

ПРЕДСТАВНИКИ ПОЗИВАЧА: 
адвокат Гладченко Альона Валеріївна, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 , наявний електронний кабінет
адвокат Мірошниченко Ольга Сергіївна, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , наявний електронний кабінет

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , житель АДРЕСА_5 , відсутній зареєстрований Електронний кабінет.

Суддя      підпис    А. В. Лазаренко

Суддя          А. В. Лазаренко