ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6311/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петросяна Володимира Олександровича
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 (колегія суддів Сибіга О. М., Тищенко О. В., Гончаров С. А.) у справі
за позовом Фізичної особи-підприємця Петросяна Володимира Олександровича
до Акціонерного товариства «Універсал Банк»
про визнання недійсним правочину про односторонню відмову,
(у судове засідання представники сторін не з`явилися), 
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1.1. Фізична особа-підприємець Петросян Володимир Олександрович (далі - ФОП Петросян В. О.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») про визнання недійсним правочину, вчиненого відповідачем щодо односторонньої відмови від договору банківського обслуговування.
Позовні вимоги обґрунтовано незаконністю рішення відповідача щодо припинення співпраці у межах банківського обслуговування у зв`язку зі встановленням позивачу неприйнятно високого рівня ризику.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 01.07.2020 на підставі анкети-заяви між Фізичною особою-підприємцем Петросяном Володимиром Олександровичем (клієнт) та Акціонерним товариством «Універсал Банк» (банк) укладено договір про надання банківських послуг (надалі - договір).
На виконання договору банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 для здійснення підприємницької діяльності, основний код економічної діяльності Фізичної особи-підприємця Петросяна Володимира Олександровича - 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування. Валюта рахунку - UAH (надалі - рахунок № НОМЕР_1 ).
Згідно з пунктом 2 анкети-заяви підписанням договору клієнт підтверджує, що ознайомлений з актуальною (чинною) редакцією Moнoправил monobank | Universal Bank, що розміщені за посиланням: www.monobank.ua/terms, тарифами, що розміщені за посиланням: www.monobank.ua/rates, та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони клієнту зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
У пункті 2.5 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank (далі - Умови) вказано, що, укладаючи договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами договору.
Пунктом 4.3.6 Умов встановлено право банку витребовувати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та / або верифікації, аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Право банку корелюється з відповідним обов`язком клієнта, який закріплений пунктом 4.2.1 Умов.
Пункт 4.3.10 Умов закріплює право банку відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Банк може в передбаченому чинним законодавством порядку призупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (в тому числі шляхом припинення ділових відносин) або проведення фінансової операції, а також застосувати інші заходи перестороги при наявності підстав, передбачених: Законом країни «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон № 361-IX); Законом України «Про банки і банківську діяльність»; Законом України «Про санкції»; нормативними актами Національного банку України, які регулюють здійснення банками фінансового моніторингу; внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу або іншими нормами чинного законодавства України та міжнародних договорів України.
Відповідно до пункту 10.2 Умов договір укладається на 99 років та набирає чинності з моменту підписання клієнтом анкети-заяви.
Пунктом 10.4.1 Умов передбачено, що договір може бути розірвано за ініціативою однієї із сторін.
За змістом пункту 10.4.3 Умов розірвання договору за ініціативою банку здійснюється шляхом відповідного повідомлення клієнта будь-якими каналами дистанційної комунікації, в тому числі, але не виключно, шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну пошту клієнта та/або надсилання повідомлення в мобільний додаток тощо.
У пункті 10.6 Умов визначено, що у випадку прийняття банком рішення відмовитися від підтримання ділових відносин на підставі статті 15 Закону № 361-IX, банк в день надсилання повідомлення клієнту з ініціативою щодо розірвання договору через будь-які канали дистанційного обслуговування блокує рахунки клієнта (обмежує в користуванні рахунками), що були відкриті згідно з договором. За наявності залишку грошових коштів на рахунках клієнта, відкритих відповідно до умов договору, і якщо клієнт протягом 10 календарних днів після повідомлення про розірвання з ним договору з ініціативи банку не звернувся з дорученням про переказ залишку на рахунок клієнта в іншому банку, банк переносить залишок грошових коштів на транзитний рахунок № 2903 та обліковує (зберігає) до часу звернення клієнта до банку для переказу на рахунок клієнта в іншому банку, але не довше, ніж 3 роки з дати перенесення коштів на відповідний балансовий рахунок.
22.11.2023 АТ «Універсал Банк» звернулось до ФОП Петросяна Володимира Олександровича із запитом (шляхом надсилання на електронну пошту) про надання документів та інформації стосовно суті проведених клієнтом операцій за рахунком, відкритим у банку, а саме:
- договорів (у тому числі додаткових угод, актів, рахунків-фактур, накладних та ін.) із контрагентами ТОВ «Рентал Маркет» (код ЄДРПОУ 41865425), ТОВ «Фуд Траффік» (код ЄДРПОУ 43349851), ТОВ «Хейрі Делайт» (код ЄДРПОУ 44790143);
- письмових пояснень щодо суті господарської діяльності, переліку / бізнес-схеми основних контрагентів, з якими ведеться співпраця;
- пояснень щодо необхідності зняття та підтверджуючих документів щодо цільового використання готівкових коштів, які були зняті з карткових рахунків за період 01 січня 2023 року - 23 жовтня 2023 року в розмірі 7 000 000,00 грн;
- пояснень та підтверджуючих документів щодо здійснення р2р-переказів на користь фізичних осіб більш як на 1 600 000,00 грн за період 01 січня 2023 року - 30 жовтня 2023 року.
У відповідь на запит 23.11.2023 ФОП Петросян В. О. надав договори про надання послуг та акти здачі-приймання робіт з контрагентами, а також пояснення, що зняття готівкових коштів, які є чистим прибутком від здійснюваної господарської діяльності, відбувалося з огляду на встановлені обмеження на зняття готівкових коштів у банківській системі та з метою забезпечення повного доступу до своїх заощаджень у будь-який час, можливості їх конвертувати, вносити на рахунок, поповняти особисті картки цього та інших банків.
У підтвердження зазначеного позивачем надано наступні документи:
- договори про надання послуг від 04.01.2021 № П-ФТ-21конс, № П-ФТ-21сер, укладені з ТОВ «Фуд Траффік», та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);
- договір про надання послуг від 04.01.2019 № П-РМ-04/01/конс, укладений з ТОВ «Рентал Маркет», додаткові угоди до договору та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);
- договір про надання послуг від 01.11.2022 № П-ХД-22конс, укладений з ТОВ «Хейрі Делайт», додаткову угоду щодо внесення змін та про розірвання договору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);
- виписку по рахунку в АТ «КредоБанк» станом на 24 листопада 2023 року;
- податкові декларації платника єдиного податку (2021-2024 роки);
- виписку по іншим рахункам, відкритим у АТ «Універсал Банк».
24.11.2023 АТ «Універсал Банк» звернулось до ФОП Петросяна Володимира Олександровича з листом, в якому зауважило про факт користування рахунком для численного зняття готівкових коштів, у зв`язку з чим і виникли питання щодо економічної суті операцій виведення всіх сум, що надходили на рахунок у вказаний період. Саме тому у межах поточної перевірки виникла необхідність уточнення цієї інформації. Банк повторно просив клієнта надати додаткове документальне підтвердження щодо цільового використання готівкових коштів.
У відповідь на лист ФОП Петросяном Володимиром Олександровичем надано виписку про поповнення валютного рахунку. При цьому, зазначив, що не бажає надавати інформацію про місце і форму зберігання решти коштів, оскільки така є конфіденційною.
Позивач зазначає, що на його електронну адресу надійшов лист без номеру, підпису і дати, лише з логотипом Universal Bank, яким повідомлялося про розірвання ділових відносин з 29 листопада 2023 року. Припинено доступ до застосунку Monobank.
07.12.2023 ФОП Петросян Володимир Олександрович звернувся до АТ «Універсал Банк» з листом, в якому просив уточнити причини прийнятого банком рішення та можливість його перегляду.
Відповідач листом від 25.01.2024 повідомив, що 29.11.2023 за результатами переоцінки ризику позивачу було встановлено неприйнятно високий рівень ризику, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» зобов`язаний виконувати заходи, передбачені статтею 15 Закону № 361-IX.
3. Короткий зміст судових рішень у справі
3.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 09.09.2024 у справі № 910/6311/24, яке залишив без змін Північний апеляційний господарський суд постановою від 14.01.2025, у позові відмовлено. 
3.2. Верховний Суд постановою від 27.05.2026 судові рішення скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова аргументована тим, що з метою правильного вирішення спору суди мають встановити: чи містять матеріали справи №910/6311/24 внутрішній документ банку або витяг з нього, який встановлює процедуру проведення Відповідачем належної перевірки, оцінки ризиків та прийняття відповідного рішення стосовно клієнта (Скаржника) за результатами їх проведення; якщо так, чи була дотримана вказана процедура з боку Відповідача (пункти 52, цієї постанови); які критерії ризиків визначені Відповідачем та в якому документі; якою є пріоритетність / значущість кожного з критеріїв, ураховуючи можливі наслідки / вплив відповідних ризиків, та питома вага для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 46-50 цієї постанови); чи подав Відповідач до суду рішення у вигляді висновку чи іншого документа (згідно з внутрішніми правилами банку) з наведенням конкретних критеріїв ризику, мотивів їх встановлення, висновків фінансового моніторингу щодо Скаржника (пункт 52, 66 цієї постанови).
Отже, суди зобов`язані оцінити надані докази, дослідити підстави та обґрунтованість встановлення Скаржнику відповідної категорії ризику, перевірити проведення внутрішньої перевірки та прийняття рішення про відмову Відповідача від ділових відносин на предмет відповідності законодавству та встановленій внутрішній процедурі.
При цьому суди мають керуватися положеннями законодавства та інформацією сторін, які були актуальні на момент виникнення спірних правовідносин, встановлення банком неприйнятно високого ризику та прийняття рішення про відмову від ділових відносин з клієнтом. Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення (для визнання правочину недійсним з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі №910/18889/23.
Суди не встановили, (1) чи зобов`язаний Скаржник, зважаючи, зокрема, на приписи Договору та Умов, підтверджувати перед Відповідачем цільове використання готівкових коштів, що знімаються з карткових рахунків; (2) якщо так, то на якій підставі, з якою періодичністю та в якому порядку.
3.3. Господарський суд міста Києва (суддя Блажівська О. Є.) рішенням від 19.11.2025 задовольнив позов повністю. Стягнув з АТ «Універсал Банк» на користь позивача 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору, 4542,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 6056,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
Судове рішення аргументоване тим, що відповідачем не надано будь-яких документів, які б підтверджували існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику. Так, відповідачем зазначено, як єдину підставу для визнання діяльності позивача підозрілою це надходження на рахунок Фізичної особи-підприємця Петросяна В.О. коштів понад суми зазначеної в ризик-профілі та зняття отриманих коштів від підприємницької діяльності з рахунку.
У судовому засіданні відповідач наголошував, що ним, за результатом проведення розслідування співробітниками фінансового моніторингу відповідно до наявної публічної інформації встановлено неприйнятно високий ризик стосовно позивача, водночас доказів проведення відповідного розслідування суду не надав.
За переконанням суду першої інстанції, надані документи жодним чином не підтверджують існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику. Інших доказів на підтвердження своє правової позиції Банком до суду не представлено. У матеріалах справи відсутнє рішення банку щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику ФОП Петросян В.О.
3.4. Північний апеляційний господарський суд постановою від 30.04.2026 рішення суду першої інстанції скасував, у позові відмовив повністю. Судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції залишив за позивачем. Стягнув з ФОП Петросяна В. О. на користь АТ "Універсал Банк" 3633,60 судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова аргументована тим, що 29.11.2023 АТ «Універсал Банк» прийнято розпорядження, адресоване Управлінню фінансового моніторингу АТ "Універсал Банк", про встановлення неприйнятно високого ризику клієнтам: ФОП Петросяну В.О. та фізичній особі Петросяну В.О. у відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 361-IX.
При встановленні позивачу неприйнятно високого ризику АТ «Універсал Банк» було взято до уваги факти та обставини, які, на думку банку, свідчать про підозрілу фінансову діяльність ФОП Петросяна В.О.
Зокрема банком встановлено, що за період 01 січня 2023 року - 23 жовтня 2023 року з рахунку позивача були зняті готівкові кошти у загальному розмірі 7 000 000,00 грн, тобто фактично відбувалося виведення готівкою всіх сум, що надходили на рахунок позивача. 
Крім цього, за період 01 січня 2023 року - 30 жовтня 2023 року позивач здійснював р2р-перекази на користь фізичних осіб на суму більш як 1 600 000,00 грн.
За висновком банку, вказані операції є нетиповими для підприємницької діяльності позивача, їх економічна сутність та результат для позивача не є обґрунтованими і очевидними. Надані позивачем пояснення не містили повної інформації та підтверджуючих документів, що були витребувані відповідачем у запиті. Інформацію щодо використання готівкових коштів позивач надавав неповно (стверджуючи про відсутність у нього відповідного обов`язку і конфіденційність запитуваної інформації щодо зберігання/витрачання готівкових коштів) та в обсязі, що, вочевидь, є недостатнім, аби банк міг виконати покладені на нього законом обов`язки та мінімізувати ризики, пов`язані з таким клієнтом. При цьому, доводи позивача щодо відсутності у нього обов`язку та бажання надавати запитувані пояснення суб`єкту первинного фінансового моніторингу банком визнано безпідставними й такими, що не узгоджуються з приписами частини сьомої статті 11 Закону № 361-IX.
Таким чином, правовою підставою для відмови в підтриманні ділових відносин з позивачем відповідач визначив абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 361-IX.
Відповідач, здійснивши належну перевірку здійснення фінансових операцій позивача, виявив підозрілу діяльність ФОП Петросяна В.О. (значний обіг коштів за рахунками, відсутність економічної та законної мети фінансових операцій тощо) та, керуючись приписами чинного законодавства про фінансовий моніторинг, виконав власний обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив неприйнятно високий ризик ділових відносин і відмовився від підтримання ділових відносин для уникнення ризиків використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. 
При цьому, проаналізувавши норми Закону № 361-IX, приписи Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, внутрішні документи АТ «Універсал Банк» та наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відповідність приписам законодавства рішення відповідача, прийнятого стосовно позивача, про відмову від підтримання ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договору).
Наведене спростовує твердження позивача про необґрунтованість встановлення відповідачем ФОП Петросяну В.О. неприйнятно високого ризику на підставі абз. 3 частини першої статті 15 Закону № 361-IX.
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі № 910/6311/24 скасувати, а рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2025 залишити в силі.
Підставами касаційного оскарження є пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
Скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.01.2022 № 910/18504/20, від 28.02.2023 № 910/10855/21, від 09.01.2024 № 922/1253/23, від 17.10.2024 № 910/18889/23) щодо застосування статей 11, 12, 15 Закону № 361-IX в частині необхідності документального підтвердження існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику, шляхом надання належних доказів, зокрема рішення у вигляді висновку чи у вигляді іншого документа.
Не враховано висновки Верховного Суду викладених у постановах від 02.10.2018 №910/18036/17, від 23.10.2019 № 910/1307/18, від 18.11.2019 №902/761/18, 04.12.2019 № 917/2101/17 щодо застосування статей 14, 73, 74, 77, 79 ГПК України.
На думку заявника, залишено поза увагою необхідність з`ясування обставин наявності або відсутності відповідного рішення компетентного органу відповідача про встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику, дати, підстав його прийняття та відповідність встановленій внутрішніми документами процедурі та, як наслідок, не перевірили обґрунтованості встановлення Банком позивачу у відповідному рішенні категорії ризику на рівні неприйнятно високого.
Щодо пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначив, що відповідачем, після направлення Верховним Судом справи № 910/6311/24 на новий розгляд, до матеріалів справи долучено розпорядження АТ «Універсал Банк» від 29.11.2023 про встановлення Позивачу неприйнятно високого ризику. Проте, апеляційним господарським судом не взято до уваги, що розпорядження Банку, та інформацію, яка у ньому зазначена, а саме те, що у даному розпорядженні відсутня інформація, щодо ризиків, їх оцінки, значущість їх та можливі наслідки, їх вплив тощо. Тобто, дане розпорядження не є саме тим висновком Банку у якому визначаються конкретні критерії ризику, мотивів їх встановлення, висновків фінансового моніторингу щодо Позивача, як того вимагає законодавство та підтверджується судовою практикою, зокрема і висновками Верховного Суду у даній категорії справ.
4.2. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити без змін оскаржену постанову. 
5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
5.3. Верховний Суд зазначає, що Главою 72 ЦК України врегульовано, зокрема, загальні положення про банківський рахунок (параграф 1).
Зокрема, стаття 1066 ЦК України передбачає, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 1075 ЦК України банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом № 361-IX. Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.
За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Верховний Суд виходить з того, що Закон №361-IX спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - запобігання та протидія).
Суб`єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №361-IX).
Згідно з частиною шостою статті 7 Закону №361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: 
- неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією;
- наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
У статті 1 Закону №361-IX містяться, зокрема, такі визначення: 
підозра - припущення, що ґрунтується на результатах аналізу наявної інформації та може свідчити про те, що фінансова операція або її учасники, їх діяльність чи походження активів пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму та/або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, або із вчиненням іншого кримінального правопорушення або діяння, за яке передбачені міжнародні санкції; 
ризики - це небезпека (загроза, уразливі місця) для суб`єктів первинного фінансового моніторингу бути використаними з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення під час надання ними послуг відповідно до характеру їх діяльності;
неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу; 
належна перевірка - це заходи, що включають: ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника); встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, у тому числі отримання структури власності з метою її розуміння, та даних, що дають змогу встановити кінцевого бенефіціарного власника, та вжиття заходів з верифікації його особи (за наявності); встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції; проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями); забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта; 
фінансовий моніторинг - це сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу;
фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу - порогові фінансові операції, підозрілі фінансові операції (діяльність).
Питання відмови від встановлення (підтримання) ділових відносин, проведення фінансової операції врегульовано статтею 15 Закону №361-IX в частині першій якої передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:
якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;
встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;
подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;
виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;
якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.
Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені також Положенням № 65, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 (далі - Положення №65) відповідно до якого:
- у випадках, передбачених статтею 11 Закону №361-IX, банк зобов`язаний здійснювати належну перевірку, зокрема, наявних клієнтів (пункт 1 додатку 1 до Положення №65);
- у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону № 361-IX, в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах, зокрема, з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, а також щодо: 1) клієнтів, щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій з легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом; 2) клієнтів, щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками - банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (пункт 61 розділу IV Положення №65);
- у випадках, встановлених частиною першою статті 15 Закону №361-IX, банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції (пункт 1 додатку 12 до Положення №65).
Згідно з пунктами 34-37 Положення № 65 банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку. Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації. Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень. Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
При цьому банк самостійно у внутрішніх документах, зокрема, із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, визначає:
- критерії ризиків з урахуванням критеріїв ризиків, установлених у додатку 19 до Положення №65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національним банком; пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 розділу IV Положення № 65);
- види необхідних до вжиття банком заходів та обсяг необхідної додаткової інформації для здійснення заходів належної перевірки (пункт 5 додатку 6 до Положення № 65);
- порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин/відкриття рахунка (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмови від проведення фінансової операції у випадках, передбачених Закону №361-IX (підпункт 8 пункту 26 розділу ІІІ Положення № 65);
- порядок відмови в передбачених Законом № 361-IX випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити (пункт 8 додатку 12 Положення №65);
- складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону № 361-IX у кожному випадку (підпункт 3 пункту 8 додатку 12 Положення №65);
- порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону № 361-IX (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті підпункт 5 пункту 8 додатку 12 Положення НБУ №65).
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово, зокрема, у справах № 910/18504/20, № 910/10855/21, № 910/18889/23, на які посилається скаржник, наголошував, що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. Разом із тим право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. В кожному конкретному випадку банк повинен:
- підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику за результатами проведення внутрішньої перевірки шляхом надання належних доказів, зокрема, рішення у вигляді висновку чи у вигляді іншого документа, який згідно з внутрішніми документами банку вважається таким рішенням, із чітким зазначенням підстав відмови від ділових відносин з клієнтом або вчинення фінансової операції, дотримавшись таким чином принципу змагальності сторін (стаття 13 ГПК України);
- достатнім чином аргументувати, на підставі чого клієнту встановлено неприйнятно високий ризик та за якими критеріями, відповідно до конкретних фактичних обставин. 
Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.
У постанові від 09.01.2024 у справі № 922/1253/23, на яку посилається скаржник, Верховний Суд виклав висновок що частина перша статті 15 та частина шоста статті 7 Закону № 361-IX надають банку право відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, однак банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення такого ризику. Загальні посилання на норми Закону, відповідно до яких банк встановив клієнту неприйнятно високий ризик, не може вважатися належним обґрунтуванням правових підстав для встановлення такого ризику. Залежно від конкретних фактичних обставин банк повинен достатнім чином аргументувати, на підставі чого саме клієнту встановлено неприйнятно високий ризик та за якими критеріями.
У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний 
Відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, на які посилається скаржник. 
Як слідує із оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції дослідив та встановив, що 29.11.2023 АТ «Універсал Банк» прийнято розпорядження, адресоване Управлінню фінансового моніторингу АТ "Універсал Банк", про встановлення неприйнятно високого ризику клієнтам: ФОП Петросяну В.О. та фізичній особі Петросяну В.О. у відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 361-IX.
Апеляційний господарський суд зауважив, що при встановленні позивачу неприйнятно високого ризику АТ «Універсал Банк» було взято до уваги факти та обставини, які, на думку банку, свідчать про підозрілу фінансову діяльність ФОП Петросяна В.О. Зокрема банком встановлено, що за період 01 січня 2023 року - 23 жовтня 2023 року з рахунку позивача були зняті готівкові кошти у загальному розмірі 7 000 000,00 грн, тобто фактично відбувалося виведення готівкою всіх сум, що надходили на рахунок позивача. Крім цього, за період 01 січня 2023 року - 30 жовтня 2023 року позивач здійснював р2р-перекази на користь фізичних осіб на суму більш як 1 600 000,00 грн.
За висновком банку, вказані операції є нетиповими для підприємницької діяльності позивача, їх економічна сутність та результат для позивача не є обґрунтованими і очевидними. Надані позивачем пояснення не містили повної інформації та підтверджуючих документів, що були витребувані відповідачем у запиті. Інформацію щодо використання готівкових коштів позивач надавав неповно (стверджуючи про відсутність у нього відповідного обов`язку і конфіденційність запитуваної інформації щодо зберігання/витрачання готівкових коштів) та в обсязі, що, вочевидь, є недостатнім, аби банк міг виконати покладені на нього законом обов`язки та мінімізувати ризики, пов`язані з таким клієнтом. При цьому, доводи позивача щодо відсутності у нього обов`язку та бажання надавати запитувані пояснення суб`єкту первинного фінансового моніторингу банком визнано безпідставними й такими, що не узгоджуються з приписами частини сьомої статті 11 Закону № 361-IX.
Таким чином, правовою підставою для відмови в підтриманні ділових відносин з позивачем відповідач визначив абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 361-IX.
Саме з огляду на вказані вище законодавчі норми, а також з урахуванням висновків Верховного Суду, зокрема і тих, на які посилається скаржник, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач, здійснивши належну перевірку фінансових операцій позивача, виявив підозрілу діяльність ФОП Петросяна В.О. (значний обіг коштів за рахунками, відсутність економічної та законної мети фінансових операцій тощо) та, керуючись приписами чинного законодавства про фінансовий моніторинг, виконав власний обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив неприйнятно високий ризик ділових відносин і відмовився від підтримання ділових відносин для уникнення ризиків використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. 
Враховуючи зміст доказів, які були оцінені судом та обставини зазначеної справи, апеляційний господарський суд вважав, що спірне рішення відповідача відповідає законодавчим приписам. 
Колегія суддів зауважує, що зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що суд здійснив оцінку наявних у матеріалах справи доказів з точки зору достовірності, належності і вірогідності та за результатами аналізу чинних нормативних актів, які підлягали застуванню у спірних правовідносинах і зробив відповідні висновки. 
Так, апеляційний господарський суд встановив наявність рішення компетентного органу відповідача про встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику, дослідив його зміст та обставини якими воно мотивовано, зокрема і його обґрунтованість. 
Доводи скаржника про те, що розпорядження Банку, та інформацію, яка у ньому зазначена, не містять ризиків, їх оцінки, значущість їх та можливі наслідки, їх вплив тощо є власною оцінкою зазначеного рішення, яке було оцінено судом апеляційної інстанції. Водночас надання судом оцінки доказів яка не співпадає з оцінкою скаржника, не свідчить про порушення судом норм процесуального права щодо дослідження доказів.
У свою чергу, Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Водночас касаційна інстанція не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а її повноваження обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
Також колегія суддів наголошує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, суд виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
Колегія суддів вважає, що у справі № 910/6311/24, суд апеляційної інстанції дослідив наявні у матеріалах справи докази, надав оцінку розпорядженню Банку та з урахуванням практики Верховного Суду дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, здійснивши належну перевірку здійснення фінансових операцій позивачки, виявив підозрілу діяльність ФОП Петросяна В.О. (значний обіг коштів за рахунками, відсутність економічної та законної мети фінансових операцій тощо) та, керуючись приписами чинного законодавства про фінансовий моніторинг, виконав власний обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив неприйнятно високий ризик ділових відносин і відмовився від підтримання ділових відносин для уникнення ризиків використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. 
Верховний Суд, з огляду на приписи статті 300 ГПК України, не має права здійснювати власну оцінку доказів, які вже оцінені судом апеляційної інстанції. Водночас підстав вважати, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі № 910/6311/24 суперечить постановам Верховного Суду, на які посилається скаржник, колегія суддів не убачає. 
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними. 
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
6.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.2. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржувану постанову необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувану постанову, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петросяна Володимира Олександровича залишити без задоволення. 
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі № 910/6311/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ