справа № 205/13145/25
провадження № 2/208/1766/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі судді Подкопаєвої І.А., 
за участю:
- секретаря судового засідання – Компанієць І.Р., 
- представника позивача – адвоката Алєксєєва В.В.,
- представника відповідача – адвоката Федорчука Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду міста Кам`янського в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
До Новокодацького районного суду міста Дніпра звернулось Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 23.05.2021 року о 17:15 годині в районі електроопори № 546 по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТОВ «Страхова група «Оберіг», та автомобіля AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Альфа-страхування». Вина водія ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2021 року у справі № 932/4400/21. 
Позивач як страховик винної особи ОСОБА_1 виплатив страховику потерпілої особи ПрАТ «СК «Альфа-страхування» розмір страхового відшкодування на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу в межах встановленого ліміту відповідальності за виключенням розміру франшизи у сумі 128 500,00 грн.
Позивач вважає, що оскільки відповідач використовував застрахований транспортний засіб як таксі, про що не було зазначено під час укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності, то він має право на відшкодування 50 % виплаченого страхового відшкодування у сумі 64 250,00 гривень, а також на нарахування та стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 11 134,67 гривень, 3 % річних у сумі 2552,2 гривень, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 23959,83 гривень.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2025 року головуючою суддею визначено суддю Дорошенко Г.В..
Ухвалою від 02.09.2025 року встановлено, що відповідно до частини дев`ятої статті 187 ЦПК України за результатами отриманої судом інформації справа не підсудна цьому суду, суд на підставі пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України передав справу на розгляд Заводському районному суду міста Кам`янського.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А..
Ухвалою від 10.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, учасникам справи наданий строк для подання заяв по суті справи.
В підготовче засідання, призначене на 10.11.2025, учасники справи не з`явилися, відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні, поштові відправлення з судовими повістками повернулися на адресу суду без вручення адресату із зазначенням причини повернення – «за закінченням терміну зберігання», клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Підготовче засідання, призначене на 23.12.2025, знято з розгляду в зв`язку із перебуванням судді у відпустці.
26.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, зазначив, що застрахований автомобіль не використовувався відповідачем як таксі, а тому порушення умов договору страхування відсутні, як і підстави для стягнення з нього 50 % страхового відшкодування. Відповідач не має відповідної ліцензії на здійснення діяльності з таксі, а співпраця з платформою UKLON не свідчить про здійснення комерційної діяльності взагалі, а також про надання послуг таксі під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Також повідомив, що розмір заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу потерпілої особи є завищеним, просить розмір такої шкоди зменшити з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, вважає нарахування штрафних санкцій у вигляді нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені незаконними та необґрунтованими через запровадження на території України мораторію в зв`язку із запровадженням карантину та воєнного стану, відповідач вимоги про їх погашення не отримував, відтак прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє. Разом з відзивом на позовну заяву подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с. 92-99).
02.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач налогошує, що відповідач співпрацює з платформою UKLON, отже надає послуги з перевезення пасажирів у формі таксі, про що свідчить розміщення фірмових наліпок на кузові автомобіля відповідача, а також підключення до платформи розміщення замовлень. Зазначає, що зменшення суми страхового відшкодування не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки строк експлуатації транспортного засобу потерпілої особи не перевищує 7 років, що виключає застосування коефіцієнту фізичного зносу під час обчислення суми страхового відшкодування. Щодо нарахування штрафних санкцій пояснив, що встановлений законодавством мораторій застосовується виключно до грошових зобов`язань за кредитними договорами (а.с. 118-121).
04.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що відносини між відповідачем та платформою UKLON не є трудовими, а платформа виступає лише як маркетплейс для розміщення та прийняття замовлень, а тому наявність облікового запису відповідача не свідчить про те, що водій був у робочому режимі та виконував перевезення пасажирів як таксі в момент дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 104-112).
09.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких позивач зазначив, що страховик не має права відмовити особі в укладенні договору страхування цивільно-правової відповідальності. Одночасно з тим, використання транспортного засобу під таксі передбачає встановлення у договорі коефіцієнту збільшення страхового платежу на 40 %, а також коефіцієнт збільшення вартості транспортного засобу до 500 %, а також додаткових вимог щодо технічного стану та огляду транспортного засобу. Страхувальник зобов`язаний повідомляти страховика про зміни у використанні та експлуатації застрахованого автомобіля, чого відповідач не здійснив (а.с. 125-128).
В підготовче засідання, призначене на 23.02.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 23.02.2026, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів.
В судове засідання, призначене на 31.03.2026, представник відповідача з`явився, заявив клопотання про відкладення судового розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 31.03.2026, суд клопотання представника відповідача задовольнив, оголосив перерву у судовому розгляді справи.
В судове засідання, призначене на 04.05.2026, учасники справи з`явились, представник позивача брав участь в розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.
Представник позивача – адвокат Алєксєєв В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, повідомив суду, що транспортний засіб використовувався відповідачем для здійснення перевезення пасажирів як таксі, про що не було зазначено під час укладення договору страхування, а тому позовні вимоги про стягнення 50 % страхового відшкодування та штрафних санкцій є законними і обґрунтованими, підлягають задоволенню.
Представник відповідача – адвокат Федорчук Д.Ю. проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження здійснення відповідачем комерційної діяльності з перевезення пасажирів у формі таксі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Судове засідання, призначене на 25.05.2026, знято з розгляду в зв`язку із зайнятістю судді у колегіальному розгляді кримінальної справи. 
В судове засідання, призначене на 06.07.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Ухвалою, внесеною до протоколу підготовчого засідання 06.07.2026, суд перейшов до стадії ухвалення рішення суду, призначив проголошення на 15.07.2026 о 08:15 годині.
В судове засідання, призначене на 15.07.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, долучені докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами.
23.05.2021 року приблизно о 17 годині 15 хвилин водій ОСОБА_1 в районі електроопори № 546 по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро, керуючи автомобілем «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306), та скоїв зіткнення з автомобілем «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився попереду, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджена матеріалами адміністративної справи, що встановлено постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2021 року у справі № 932/2487/21, яка набрала законної сили 25.06.2021 року (а.с. 21).
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відтак, обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, заподіяння шкоди та вина ОСОБА_1 є доведеними та не потребують доказування.
Цивільно – правова відповідальність водія транспортного засобу CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністю власників наземних транспортних засобів № ЕР-202010870 від 28.11.2020, відповідно до якого ліміт за шкоду, завдану майну становить 130 000,00 гривень, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 260 000,00 гривень, франшиза 1 500,00 грн, страховий платіж – 389,00 гривень. Транспортний засіб не використовується як таксі/маршрутне таксі, транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю. Страхувальник – ОСОБА_3 (а.с. 16).
Потерпілою особою і власником транспортного засобу Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2016 року випуску, є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 26-27).
Цивільно – правова відповідальність ОСОБА_2 щодо транспортного засобу Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування», що підтверджується Договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.00002559.214.9207 від 16.02.2021, відповідно до якого страхова сума становить 1 150 000,00 гривень (а.с. 23-25).
ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про подію та про страхову виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, дата події 23.05.2021. Актом огляду пошкодженого транспортного засобу/направлення на СТО від 21.05.2021 встановлені механічні пошкодження автомобіля Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 28-29). 
Вартість відновлювального ремонту визначено у сумі 418 234,04 грн, що підтверджується рахунком на оплату № 1224 від 28.05.2021 (а.с. 30), рахунком на оплату № 1433 від 16.06.2021 (а.с. 31), страховим актом № 1060.206.21.01 від 29.06.2021 (а.с. 32), що виплачений на користь станції технічного обслуговування – ПП «Аеліта Моторс» на підставі платіжного доручення від 02.07.2021 (а.с. 33).
09.07.2021 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» звернулось до Товариства з додатковою відповідальністю «СГ «ОБЕРІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 418 234,04 гривень (а.с. 22).
У відповідь на заяву ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» повідомило про виплату страхового відшкодування у сумі 128 500,00 грн., про що складено страховий акт № 30563р/1 від 25.10.2021 (а.с. 34), на підставі платіжного доручення № 9480 від 25.10.2021 (а.с. 35).
27.03.2024 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» звернулось до ОСОБА_1 із досудовою вимогою № 30563/30563р/1 про виплату грошових коштів (50 % виплаченого страхового відшкодування) у сумі 64 250,00 гривень, причина висування регресної вимоги – забезпечений транспортний засіб використовується як таксі, згідно умов полісу використання в якості таксі не передбачено (регрес згідно ст. 38-1 п. 1 Закону України «Про Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (а.с. 36-41).
Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «УКЛОН УКРАЇНА» за вих. № 451 від 07.03.2023 року партнером ТОВ «УКЛОН Україна» є особа, яка перебуває в договірних відносинах з ТОВ «Уклон Україна» на підставі договору про надання доступу до онлайн-сервісу (постачання програмної продукції), який є публічним та укладається шляхом Акцепту публічної оферти, розміщеної на електронному ресурсі; автомобіль Chevrolet Aveo НОМЕР_1 є партнером з 27.11.2020 року, парк ОСОБА_3 – 701 виконаних замовлень (а.с. 19-20).
Відповідач в добровільному порядку 50 % страхового відшкодування не сплатив.
Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема статті 1166, 1187 – 1188, 1191 - 1192 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до частини першої статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. 
Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.
Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. 
В межах даної справи має місце відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди в порядку регресу, з боку страхувальника – завдавача шкоди на користь страховика, що здійснив страхове відшкодування в порядку суброгації на користь страховика потерпілої особи. 
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV від 01.07.2004 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні.
Згідно з статтею 6 Закону України № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7 статті 1 Закону України 1961-IV)
Згідно з пункту 22.1 статті 22 Закону України № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 28 Закону України № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до статті 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Суд встановив і це підтверджено матеріалами справи, що відповідач визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, якою було заподіяно шкоду третій особі, що підтверджується постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2021 року, його цивільно – правова відповідальність була застрахована у позивача, позивач здійснив страхове відшкодування в порядку суброгації на користь страховика потерпілої особи в межах ліміту відповідальності за виключенням розміру франшизи. 
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на вимоги статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону України № 1961-IV від 01.07.2004, чинній на дату дорожньо-транспортної пригоди та здійснення страхового відшкодування (далі – Закон України № 1961- IV), який втратив чинність з 01.01.2025 року в зв`язку із набранням чинності Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024 (далі – Закон України № 3720-ІХ). 
Відповідно до частини 38-1 Закону України № 1961- IV (в редакції, чинній на дату здійснення страхового відшкодування) у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. 
Як слідує із матеріалів справи, підставою регресної вимоги позивача (страховика) до відповідача (страхувальника) є використання забезпеченого транспортного засобу як таксі, що вимагало б застосування збільшеного коригуючого коефіцієнта, тоді як згідно умов полісу використання транспортного засобу в якості таксі не передбачалось.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 (далі – Закон України № 2344-ІІІ).
У статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» наведені терміни, які вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху; таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензуванню підлягає господарська діяльність з перевезення пасажирів та/або міжнародних перевезень вантажів, перевезень небезпечних вантажів автомобільним транспортом, а саме: внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.
Відповідно до частини сьомої статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). 
Зареєстровані легкові автомобілі, які обладнуються устаткуванням для роботи як таксі і використовуються згідно з відомостями, поданими ліцензіатом органу ліцензування господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, при провадженні такого виду господарської діяльності, державній перереєстрації не підлягають (частина восьма статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
З системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства випливає, що здійснення перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі/таксі допускається виключно перевізниками – суб`єктами господарювання, які мають відповідну ліцензію, з використанням спеціально обладнаних відповідно до встановлених технічних вимог транспортних засобів.
Докази державної реєстрації відповідача в якості суб`єкта господарювання, наявності у нього відповідної ліцензії на здійснення перевезення пасажирів в режимі маршрутного таксі/таксі, державної реєстрації транспортного засобу як таксі, а також обладнання автомобіля відповідно до встановлених технічних вимог щодо таксі в матеріалах справи відсутні, позивач не повідомив суд про неможливість подання таких доказів, своїм правом на подання клопотання про витребування доказів не скористався. 
Крім того, суд звертає увагу, що з наявних у матеріалах справи доказах зазначено, що і страхувальником за договором страхування цивільно-правової відповідальності, і партнером ТОВ «УКЛОН УКРАЇНА» щодо користування платформою розміщення замовлень є не відповідач ОСОБА_1 , а інша особа – ОСОБА_3 . Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював комерційну діяльність з перевезення пасажирів в режимі таксі матеріали справи не містять. 
Суд відхиляє посилання позивача на ту обставину, що застрахований транспортний засіб має відповідне маркування служби UKLON, оскільки чинне законодавство України не пов`язує надання транспортному засобу статусу таксі із наявністю такого маркування. 
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 50 % страхового відшкодування є незаконними та необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за невиконання грошового зобов`язання у формі стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені, оскільки ці позовні вимоги є похідними і відмова у задоволенні основної позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування є підставою для відмови і у задоволенні похідних вимог.
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. 
При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини шостої статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню із відповідача, а покладаються на позивача.
Керуючись ст. 258, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1166, 1187 – 1188, 1191 – 1192, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://zv.dp.court.gov.ua/sud0415/
Рішення суду знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua
Повне рішення суду складено 22.07.2026 року.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», адреса зареєстрованого місцезнаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14; код ЄДРПОУ 39433769. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя  І.А. Подкопаєва