ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2026 року
м. Київ
справа № 635/1411/24
провадження № 61-8303св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Височанський селищний голова Мороз Олександр Васильович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 рокуу складі судді Назаренко О. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 19 травня 2026 року у складі колегії суддів Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Яцини В. Б., і виходив з такого.
Зміст заявлених позовних вимог
1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Височанського селищного голови Мороза О. В., у якому просив стягнути з відповідача на його користь 2 500 000 гривень завданої йому моральної шкоди протиправною поведінкою відносно його дружини ОСОБА_2 .
2. Позов обґрунтовано тим, що 28 квітня 2022 року він з дружиною  ОСОБА_2 прийшов до будівлі Зеленогайського ліцею Височанської селищної ради з метою отримання продовольчих товарів. Видачу продовольчих товарів здійснювали вчителі Зеленогайського ліцею Височанської селищної ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за допомогою невстановлених на цей час осіб чоловічої статі. Коли підійшла черга отримувати товари, їм на стіл з підлоги поклали зав`язаний пакет приблизною вагою до 5 кілограмів, і запропонували розписатись за його отримання. Він пояснив ОСОБА_3 , що буде розписуватись не за пакет з невідомим змістом, а за товари, визначені постановою Кабінету Міністрів України №328/22, запропонував ОСОБА_3 відкрити пакет і показати його вміст. Вона відмовилась це здійснювати і запропонувала йому самотужки розв`язати пакет. Пакет він розв`язати не зміг, оскільки вузол був міцний. Він спитав у ОСОБА_3 з приводу опису вкладеного в пакет, на що вона повідомила, що опис вкладення відсутній і наполегливо стала вимагати він нього та його дружини поставити свої підписи за отримання пакетів і пакети забирати. Вимоги ОСОБА_3 підтримала ОСОБА_4 , яка теж займалась видачею означених пакетів.
3. 04 травня 2022 року він та його дружина звернулись до ОСОБА_5 з пропозицією віддати їм продукти харчування, які повинні були видані за постановою Кабінету Міністрів України №328/22, на що він отримав відповідь від ОСОБА_5 від 19 травня 2022 року, що продуктів харчування вже немає, а його дружина відповіді від ОСОБА_5 не отримала, на що вона звернулась до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою на порушення її прав, гарантованих статтею 40 Конституції України, при розгляді її пропозиції від 04 травня 2022 року. На що, отримала відповідь про те, що продуктів харчування, які необхідно було їй видати у квітні 2022 року за постановою Кабінету Міністрів України №328/22 вже немає. Додатково було надана пропозиція дружиною на адресу ОСОБА_5 про видачу продуктів харчування 27 травня 2022 року, яку ОСОБА_5 прийняв до відома. ОСОБА_5 ігнорував звернення його дружини щодо передачі їй продуктів харчування за постановою Кабінету Міністрів України №328/22.
4. Вважає, що ОСОБА_5 було порушено права його дружини, що визначені Конституцією України і їй особисто державою гарантовані.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
6. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів протиправності у діях чи бездіяльності відповідача, факту заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача і заявленими душевними стражданнями.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
7. Постановою Харківського апеляційного суду від 19 травня 2026 рокуапеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення 
8. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 рокузалишено без змін.
9. Апеляційний суд погодився з тим, що матеріали справи не підтверджують факту протиправного привласнення посадовими особами Височанської селищної ради продуктів харчування, які пропонувалися позивачу та його дружині, а також не містять доказів завдання ОСОБА_2 моральної шкоди саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідача. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
10. 18 червня 2026року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 рокута постанову Харківського апеляційного суду від 19 травня 2026 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
11. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що в ухваленні рішення суду першої інстанції брав участь суддя, якому було заявлено відвід, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, про допит свідків, про вжиття заходів процесуального примусу, а суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
12. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди неправильно кваліфікували поведінку позивача та його дружини як відмову від отримання продуктового набору. Заявник наполягає, що вони відмовилися не від продовольчих товарів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 328 від 20 березня 2022 року, а лише від пакунків з невідомим вмістом, отримання яких пропонувалося засвідчити підписом без попередньої перевірки їх комплектності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
13. Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 635/1411/24 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
14. 25 червня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15. Відповідно до відповіді Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про розгляд звернення ОСОБА_1 за №Р-91/01-28 від 07 лютого 2023 року, ОСОБА_1 було включено до списків отримувачів гуманітарної допомоги, яка надавалася населенню територіальної громади за програмою Президента України «Пакунок кожного громадянину». Однак він відмовився від її отримання 28 квітня 2022 року, про що свідчить запис у відомості на видачу гуманітарної допомоги мешканцям смт. Високий.
16. 28 квітня 2022 року ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 прибув до будівлі Зеленогайського ліцею Височанської селищної ради з метою отримання продовольчих товарів за програмою Президента України «Пакунок кожному громадянину». Після настання черги позивача заступник директора ліцею ОСОБА_3 внесла паспортні дані позивача та його дружини до відомості на видачу гуманітарної допомоги мешканцям смт. Високий за ініціативою Президента України і видала два пакунки з продуктовими наборами. Позивач запропонував ОСОБА_3 розкрити пакунок, показати його вміст та здійснити опис продуктів харчування, що в ньому містяться. Однак ОСОБА_3 відмовилася здійснювати розкриття пакунків та опис їх вмісту. Після цього позивач та його дружина відмовилися отримувати пакунки з продуктовими наборами та розписуватися за їх отримання. Це підтверджується записами № № 216, 217 у відомості від 28 квітня 2022 року на видачу гуманітарної допомоги мешканцям смт Високий за ініціативою Президента України по вул. Українській, згідно з якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися від отримання продуктових наборів.
17. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року по справі № 545/3969/22 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом місцевого самоврядування.
18. Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року залишено без змін.
19. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2023 року по справі №545/3982/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Височанської селищної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено.
20. Зазначеним рішенням встановлено, що з матеріалів перевірки № 1142 за зверненням ОСОБА_2 , зареєстрованим в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення на інші події ЖЄО № 3014 від 28 квітня 2022 року, наданих відділом поліції №3 Харківського районного управління №1 ГУ НП в Харківській області на виконання ухвали суду від 22 вересня 2023 року, не вбачається відомостей, які б свідчили про протиправність рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб Височанської селищної ради при видачі гуманітарної допомоги. Отже позивач не надала суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту протиправного привласнення посадовими особами Височанської селищної ради продуктів харчування, які повинні видаватись їй на підставі постанови Кабінету Міністрів України №328 від 20 березня 2022 року у квітні 2022 року.
21. Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року у справі №545/3982/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2023 року залишено без змін.
22. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
23. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
24. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
25. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
26. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
27. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
28. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом.
29. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
30. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
31. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).
32. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
33. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
34. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких:
моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом;
шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (статті 1173, 1174 ЦК України).
35. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
36. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20)).
37. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
38. У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
39. У частинах першій, третій, четвертій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
40. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
41. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
42. У справі, що переглядається, суди встановили, що позивач особисто відмовився від отримання відповідного продуктового набору. Позивач не довів неправомірних дій Височанського селищного голови, внаслідок яких йому було завдано шкоди.
43. За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.
44. Доводи касаційної скарги про те, що запропоновані пакунки мали невідомий зміст, а відповідач привласнив продукти харчування, фактично спрямовані на іншу оцінку зібраних у справі доказів і встановлення інших обставин, ніж ті, які встановили суди першої та апеляційної інстанцій.
45. Як вбачається з матеріалів справи:
07 травня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, щодо притягнення адвоката ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності.
07 травня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо вчинення дій Височанським селищним головою та адвокатом Шапошніковим І. Є., які мають ознаки кримінального правопорушення, визначеного частини першої статті 182 КК України.
07 травня 2024 року до суду надійшла заява Рибалки Є. О. про постановлення окремої ухвали, щодо вчинення дій адвокатом Шапошніковим І. Є., які мають ознаки кримінального правопорушення, визначеного частини четвертої статті 358, частини першої статті 384 КК України.
07 травня 2024 року до суду надійшла заява Рибалки Є. О. про постановлення окремої ухвали, щодо притягнення адвоката ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності.
07 травня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, стосовно дій ОСОБА_5 , які мають ознаки конфлікту інтересів та направити її на реагування.
07 травня 2024 року надійшло клопотання Рибалки Є. О. з процесуальних питань, в якому він просив повернутися до його клопотання про виклик свідків.
07 травня 2024 року надійшла заява Рибалки Є. О. про вирішення справи за наявними матеріалами справи з виключенням з розгляду справи відзиву адвоката Шапошнікова І. Є. з додатками. 
07 травня 2024 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про виключення з учасників справи адвоката Шапошнікова І. Є.
14 травня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 про витребування доказів.
27 травня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів процесуального примусу, відповідно до якої він просив суд накласти штраф на відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за ненадання йому копії відзиву на позов.
14 червня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 в якій він просив повернутися до стадії підготовчого судового засідання.
46. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2024 року:
- у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07 травня 2024 року про постановлення окремої ухвали щодо притягнення адвоката Шапошнікова І. Є. до дисциплінарної відповідальності відмовлено.
- у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07 травня 2024 року про постановлення окремої ухвали щодо вчинення дій Височанським селищним головою та адвокатом Шапошніковим І. Є., які мають ознаки кримінального правопорушення, визначеного частини першої статті 182 КК України, відмовлено.
- у задоволенні заяви Рибалки Є. О. від 07 травня 2024 року про постановлення окремої ухвали щодо вчинення дій адвокатом Шапошниковим І. Є., які мають ознаки кримінального правопорушення, визначеного частини четвертої статті 358, частини першої статті 384 КК України, відмовлено.
- у задоволенні заяви Рибалки Є. О. від 07 травня 2024 року про постановлення окремої ухвали щодо притягнення адвоката Шапошнікова І. Є. до дисциплінарної відповідальності відмовлено.
- у задоволенні заяви Рибалки Є. О. від 07 травня 2024 року про постановлення окремої ухвали стосовно дій Мороза О. В. відмовлено.
- у задоволенні клопотання Рибалки Є. О. від 07 травня 2024 року з процесуальних питань відмовлено.
- у задоволенні заяви Рибалки Є. О. від 07 травня 2024 року про вирішення справи за наявними матеріалами справи з виключенням з розгляду справи відзиву адвоката Шапошнікова І. Є. з додатками відмовлено.
- у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 07 травня 2024 року про виключення з учасників справи адвоката Шапошнікова І. Є. відмовлено.
- у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 14 травня 2024 року про витребування доказу в оригіналі відмовлено.
- у задоволенні заяви Рибалки Є. О. 27 травня 2024 року про вжиття заходів процесуального примусу відмовлено.
- у задоволенні заяви Рибалки Є. О. від 14 червня 2024 року з процесуальних питань про повернення до стадії проведення підготовчого засідання відмовлено.
47. Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
48. Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 частини другої статті 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
49. Разом з тим, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
50. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав.
51. Таким чином, суд не зобов`язаний задовольняти будь-які клопотання сторін у справі, суд має визначити, чи стосується доказ предмету доказуванню, його необхідність для встановлення істотних обставин справи, чи є в учасника справи перешкоди у наданні доказу та чи не спрямоване вказане клопотання на безпідставне затягування розгляду справи.
52. Скаржник у касаційній скарзі посилається на значну кількість поданих ним клопотань, однак Верховний Суд зазначає, що сама кількість процесуальних звернень не свідчить про необґрунтованість судових рішень та про порушення судами норм процесуального права, оскільки суд вправі задовольняти клопотання та витребувати саме ті докази, викликати у судове засідання свідків за відсутності яких неможливо належним чином встановити обставини справи та дійти обґрунтованого висновку по суті спору.
53. У цій справі, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції встановили всі необхідні обставини для об`єктивного вирішення спору по суті.
54. Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
55. Разом з тим, застосування заходів процесуального примусу є дискреційними повноваженнями суду. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення клопотання про застосування процесуального примусу, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність процесуальних порушень, які б слугували підставою для їх застосування.
56. У касаційних скаргах відсутні обґрунтування того, що відмова у задоволені поданих клопотань призвела до неправильного вирішення спору по суті.
57. Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
58. Відповідно до частини другої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
59. Відповідно до частини сьомої статті 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.
60. Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
61. Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про відвід судді.
62. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2024 року у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено. Передано заяву про відвід на розгляд іншому судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.
63. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2024 року у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено.
64. Таким чином суд першої інстанції розглянув заяву про відвід судді відповідно до статті 40 ЦПК України та відмовив у її задоволені, пославшись на необґрунтованість. Отже справу було розглянуто повноважним складом суду, тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
65. Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин, повно і всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну правову оцінку та правильно застосували норми матеріального права.
66. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
67. Доводи касаційної скарги зводяться переважно до незгоди із встановленими судами обставинами, переоцінки доказів та іншого тлумачення правової природи заявлених вимог, однак не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
68. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.
69. Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, немає. Підстави для розподілу витрат, понесених у касаційному провадженні, відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
2. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 травня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович