Справа № 589/2647/25 
Провадження № 2/589/760/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року |

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
секретаря судового засідання Ковальової А.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дітей,- 

ВСТАНОВИВ:

11.06.2025 року ОСОБА_4 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою (з урахуванням уточнень від 22.09.2025 року) до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Свої вимоги мотивував тим, що на підставі двох виконавчих листів з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу) на кожну дитину. Позивач зазначає, що наразі проходить військову службу у складі Збройних Сил України, а сукупний розмір аліментів, які стягуються на утримання обох дітей, є значним та безпосередньо впливає на його матеріальне становище. Вважає, що народження ще однієї дитини та наявність обов`язку зі сплати аліментів на двох дітей є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки утримання дітей є спільним обов`язком обох батьків, а тому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь кожної з відповідачок, з 1/4 до 1/6 частини його заробітку (доходу).
В свою чергу відповідач ОСОБА_3 08.12.2025р. подала до суду відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що позивач не надав належних та допустимих доказів погіршення свого матеріального чи зміни сімейного стану, які б були підставою для зменшення розміру аліментів. Вказувала, що позивач є військовослужбовцем та має постійний дохід, а посилання на народження ще однієї дитини не підтверджені жодними доказами і саме по собі не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Також зазначила, що їхній син ОСОБА_7 проживає та навчається в Німеччині, що потребує додаткових витрат, які вона несе самостійно, не заявляючи вимог про їх стягнення з позивача. Вважала, що підстав для зменшення розміру аліментів у даному випадку немає.
Відповідач ОСОБА_2 у поданому відзиві від 08.12.2025р. також заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність доказів погіршення матеріального чи зміни сімейного стану позивача, а також на те, що він проходить військову службу та має стабільний заробіток. Зазначала, що обставини, на які посилається позивач, існували ще на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, а твердження про народження ще однієї дитини документально не підтверджені. Крім того, вказувала, що їхній син ОСОБА_8 має вади зору, потребує постійного медичного нагляду та лікування, у зв`язку з чим значна частина аліментів використовується на забезпечення його здоров`я, при цьому вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину не заявлялися. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що позивач має двох неповнолітніх дітей від різних шлюбів, сплачує аліменти на їх утримання та не ставить під сумнів свій обов`язок щодо їх утримання, однак проходить військову службу і просить зменшити розмір аліментів. Зазначив, що після утримання аліментів отриманого грошового забезпечення позивачу недостатньо, оскільки він за власний кошт та за допомогою пожертв волонтерів здійснює ремонт військового обладнання, техніки і транспортних засобів, у зв`язку з чим після всіх відрахувань у нього залишається близько 10-15 тис. грн. Представник просив суд врахувати як поважну причину участь позивача у проведенні таких ремонтних робіт за власні кошти. Разом з тим пояснив, що жодних довідок чи рапортів на підтвердження цих обставин надати не може, оскільки позивач їх не надав. Також зазначив, що не може стверджувати про наявність змін у майновому стані позивача, який наразі не перебуває у шлюбі, інших дітей, крім дітей відповідачок, не має, а стан його здоров`я дозволяє проходити військову службу. Крім того, представник позивача зазначив, що у позивача існувала заборгованість зі сплати аліментів, яка на теперішній час фактично погашена, що також зумовило значний розмір утримань з його грошового забезпечення. Наголосив, що позивач просить не звільнити його від сплати аліментів, а лише зменшити їх розмір.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що позивач участі у вихованні та житті спільної дитини не бере, а дитина перебуває на її утриманні та отримує лише аліменти від батька. Зазначила, що син має вади зору, у зв`язку з чим кожні пів року проходить дороговартісне лікування та обстеження, йому підбирають нові окуляри і лінзи, а також щомісяця проводяться необхідні процедури. Крім того, відповідач має ще одну дитину, тому не має можливості самостійно забезпечити потреби обох дітей у повному обсязі. Також пояснила, що надані нею медичні документи підтверджують необхідність регулярного лікування дитини та пов`язаних із цим витрат.
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивач не цікавиться життям спільної дитини та не бере участі в її вихованні, тому вона не повинна брати на себе його обов`язки щодо утримання сина. Зазначила, що їхній спільний син навчається та проживає у Німеччині, що потребує додаткових витрат. Також повідомила, що має на своєму утриманні ще двох дітей від іншого чоловіка. Вважала, що підстав для зменшення розміру аліментів немає, оскільки батько повинен належним чином брати участь у матеріальному забезпеченні дитини.
Заслухавши відповідачів, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що судовим наказом Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2025р. у справі № 589/5945/24 із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 17-18/.
На підставі вищевказаного судового наказу за заявою ОСОБА_2 /а.с.16/ старшим державним виконавцем Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнатовським О.Є. 05.02.2025р. було відкрито виконавче провадження № 77078496 /а.с.12/.
25.03.2025р. постановою старшого державного виконавця Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луппою Н.І. у вказаному виконавчому провадженні було постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_4 , який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 /а.с.24-25, 19-21/.
Крім того, на підставі виконавчого листа №2/589/103/13, виданого 29.08.2013 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, постановою від 03.09.20213р. старшого державного виконавця Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луппою Н.І. було відкрите виконавче провадження №39582234 /а.с.26/.
Відповідно до інформації про виконавче провадження № 39582234 вищевказаний виконавчий документ також було передано на виконання до військової частини НОМЕР_1 , в якій проходить службу боржник ОСОБА_4 /а.с.27-32/.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, стягнення аліментів на утримання обох дітей здійснюється з грошового забезпечення позивача за місцем проходження ним військової служби.
Для оцінки доводів позивача щодо погіршення його матеріального становища суд також дослідив докази, які характеризують розмір його грошового забезпечення та суму фактично утримуваних аліментів.
Відповідно до копії довідки №839/5363 від 31.05.2025р. про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.12.2024 року по 31.05.2025 року становить в середньому 64 885 грн. на місяць. Щомісячно з позивача стягуються аліменти в середньому в розмірі 23 020 грн. на місяць /а.с.33/.
Крім того, відповідно до копії довідки №839/613 від 21.01.2026р. про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 за період з червня 2025 року по грудень 2025 року становить в середньому 60 228 грн. на місяць. Щомісячно з позивача стягуються аліменти в середньому в розмірі 29 532 грн. на місяць /а.с.121/.
Також матеріали справи містять копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_4 має статус учасника бойових дій /а.с.11/.
На підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, відповідач ОСОБА_2 подала докази, які характеризують стан здоров`я дитини та необхідність здійснення додаткових витрат на її лікування.
Так, до відзиву ОСОБА_2 долучено медичні документи щодо проходження ОСОБА_6 комплексного обстеження органів зору та діагностики очей, а також копію накладної на придбання окулярів на суму 12 640 грн /а.с.89-91/.
Досліджуючи питання про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача, суд виходить з таких мотивів.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до статті 192 СК України та пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров`я когось із них, та в інших випадках.
Разом з тим, погіршення матеріального стану платника аліментів при зменшенні розміру аліментів на утримання дитини слугує підставою, якщо погіршення матеріального стану є істотним (втрата роботи, доходу, інвалідність, суттєве зниження заробітної плати тощо).
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України суд при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що він проходить військову службу у Збройних Силах України, має обов`язок зі сплати аліментів на утримання двох дітей, а сукупний розмір таких виплат суттєво впливає на його матеріальне становище. Крім того, позивач у поданому позові зазначав про факт народження ще однієї дитини, як на підставу для зменшення розміру аліментів. Також, представник позивача вказував, що ОСОБА_4 здійснює за власний рахунок витрати, пов`язані з ремонтом військового обладнання, техніки та транспортних засобів.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд звертає увагу, що саме на позивача як особу, яка звернулася до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, покладається обов`язок довести наявність таких змін матеріального або сімейного стану, які істотно впливають на його можливість виконувати встановлений раніше обов`язок щодо утримання дітей. 
Між тим, оцінюючи зазначені вище доводи позивача, суд виходить з того, що сам факт проходження військової служби, наявність статусу учасника бойових дій чи виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану не свідчать автоматично про погіршення матеріального становища платника аліментів у розумінні статті 192 Сімейного кодексу України. Такі обставини можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів лише у випадку, якщо вони фактично вплинули на можливість особи виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є військовослужбовцем та продовжує проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , де отримує грошове забезпечення. Матеріали справи не містять доказів того, що після визначення розміру аліментів він втратив працездатність, був переведений на посаду з меншим рівнем грошового забезпечення, зазнав істотного зменшення доходу або виникли інші обставини, які б свідчили про істотне погіршення його матеріального становища.
Аналізуючи надані довідки про розмір утримуваних аліментів та враховуючи пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні щодо наявності заборгованості за аліментами у позивача, яку він в подальшому погасив, суд зазначає, що тимчасове збільшення розміру відрахувань із грошового забезпечення позивача, що вбачається із довідок про грошове забезпечення, пов`язане саме з примусовим стягненням суми заборгованості в межах виконавчих проваджень.
Погашення заборгованості з аліментів не є правовою підставою для зменшення встановленого судом розміру поточних аліментів, оскільки виникнення боргу є наслідком невиконання платником своїх зобов`язань, а його погашення є тимчасовим чинником, після припинення якого фінансове навантаження на позивача зменшиться. Таким чином, зазначені обставини не свідчать про істотне погіршення майнового стану боржника.
Щодо доводів позивача про народження третьої дитини як підставу для зміни розміру аліментів, слід зазначити, що за змістом статті 192 СК України та практики застосування цієї норми Верховним Судом зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставами для зменшення розміру аліментів (див. наприклад постанову ВС від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23).
Крім того, позивачем взагалі не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей. Більше того, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що інших дітей, окрім спільних із відповідачами синів, позивач наразі не має. Таким чином, вказані доводи є безпідставними.
Доводи представника позивача про те, що після сплати аліментів у ОСОБА_4 залишається недостатньо коштів у зв`язку із витратами на ремонт військового обладнання, техніки та транспортних засобів, суд оцінює критично, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. До матеріалів справи не надано документів, які б підтверджували розмір таких витрат, їх необхідність чи обов`язковість здійснення саме за рахунок особистих коштів позивача.
Суд бере до уваги реальні потреби дітей, на утримання яких стягуються аліменти. Зокрема, неповнолітній ОСОБА_6 потребує проходження обстежень органів зору та придбання засобів корекції зору.
Крім того, суд враховує, що старший син позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягне повноліття у квітні 2026 року, у зв`язку із чим строк виконання позивачем обов`язку щодо сплати аліментів на його утримання є нетривалим. 
Судом встановлено, що визначений судовими рішеннями розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та забезпечує право дітей на нормальний життєвий рівень, достатній для їх фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.
З огляду на викладене, досліджені у судовому засіданні докази у своїй сукупності не підтверджують наявності істотної зміни матеріального чи сімейного стану позивача, яка відповідно до положень статті 192 Сімейного кодексу України могла б бути підставою для зменшення розміру аліментів. Встановлені у справі обставини свідчать про відсутність правових підстав для зміни визначеного судом розміру аліментів.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 192 СК України, ст. ст. 3, 4, 7, 12, 13, 141, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -  
ВИРІШИВ:
У позові відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.  

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області        А.Р.Курбанова