Компаніївський районний суд Кіровоградської області 
Справа № 404/6631/24 
Провадження № 2/391/9/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2026р.	селище Компаніївка	

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Капиш В.М.,
секретар судового засідання Сабадаш Т.Є.,
представника позивача – ОСОБА_1 
відповідача – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Компаніївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому з врахуванням уточнень просила:
-визнати недостовірною та такою, що порочить честь та гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , а саме інформацію, яка викладена ОСОБА_2 в матеріалах кримінального провадження за № 12021121130001323 від 05.08.2021 року та взята до уваги дізнавачем;
- стягнутим з ОСОБА_2 200 000,00 грн. моральної шкоди
В обґрунтування позову зазначила, що в слідчому відділенні КРУП ГУНП в Кіровоградській області вона ознайомилася з матеріалами кримінального провадження № 12021121130001323 від 05.08.2021 року за ч. 1 ст. 190 КК України та 11.04.2024 року прочитавши покази юриста ОСОБА_2 , з`ясувала, що він безпідставно звинувачує її в шахрайстві. Тобто інформація, яка надана ОСОБА_2 органам дізнання КРУП ГУНП України в Кіровоградській області в матеріалах кримінального провадження за номером 12021121130001323 від 05.08.2021 не відповідає дійсності.
Зазначає, що поширення недостовірної інформації про неї відбулося шляхом його викладення в допиті ІНФОРМАЦІЯ_1 де ОСОБА_2 вказує, що вона жила зі своїм батьком, що не відповідає дійсності та здоровому глузду так як рішенням суду від 03.06.2003 було встановлено факт, що батьком позивача є ОСОБА_4 , а в свідоцтві про народження в графі батько невірно записано ОСОБА_5 . Через поширення відповідачем не правдивих відомостей вона вимушена відповідати на безглузді питання та виправдовуватися через поширення неправдивої інформації відповідачем. Вказує на те, що не відомо скільки осіб бачили та читали покази ОСОБА_2 , що пригнічує її та порочить її та її ділову репутацію. Не правомірними діями відповідача їй завдано матеріальну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушення душевної рівноваги в зв`язку з тим, що вона була обмежена, принижена і вимушена була виправдовуватися перед дізнавачами поліції, яким вона надавала пояснення з даного приводу. 
Ухвалою судді від 04.10.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усуненні недоліків позову.
Ухвалою суду від 30.10.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з повідомленням сторін.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 позовні вимоги він не визнав. Зазначив, що надавав дізнавачу ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2015 у справі № 405/2991/15-к відповідно до якої ОСОБА_3 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України та відповідно до даної ухвали ОСОБА_3 була звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. 
Пояснив, що при дачі показів він отримував інформацію із офіційного джерела – реєстратора судових рішень і він не зобов`язаний був перевіряти достовірність даної інформації. Вважає, що вимоги позивача є надуманими і такими, що не відповідають закону.
Позивачкою подано до суду заперечення на відзив та доповнення в яких вона пояснила, що з відзивом вона не погоджується. Відзив відповідача не відповідає законодавству України про кримінальну відповідальність та даний відзив ОСОБА_2 знову порочить її. Відповідач не мав права втручатися в її приватне життя та поширювати не достовірну інформацію про неї при надані показів, у кримінальному провадженні № 12021121130001323 від 05.08.2021 року. 
15.11.2024 року ухвалою суду у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_3 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції відмовлено.
25.11.2025 року ухвалою суду заяву позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Кіровограда задоволено.
26.12.2024 року ухвалою суду витребувано докази по справі.
26.12.2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволені заяви про визнання явки позивача обов`язковою в судове засідання.
05.06.2025 протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про витребування протоколу одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
05.06.2025 ухвалою суду витребувано інформацію у Кіровоградської обласної прокуратури.
05.06.2025 ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотання позивача про призначення генетичної експертизи.
23.10.2025 ухвалою суду витребувано копію ухвали в Подількому районному суді м. Кропивницького.
23.04.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотань позивача про проведення генетичної експертизи та виклик свідка.
23.04.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотань позивача про залучення захисника.
23.04.2026 протокольною ухвалою суду відмовлено у задоваленні клопоьання про витребування матеріалів справи № 405/2991/15-к
23.04.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотань позивача про відвід судді Капиш В.М.
24.04.2026 ухвалою суду для вирішення питання про відвід судді передано заяву на автоматизований розподіл
27.04.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволені заяви позивача про відвід судді Капиш В.М.
23.04.2026 протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотання про заміну адвоката.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. 
Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просив ї задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі в зв`язку з їх необґрунтованістю.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу допиту свідка від 07.10.2021 року ОСОБА_2 допитувався як свідок у кримінальному провадженні та попереджався про кримінальну відповідальність передбачену статтями 384, 385 КК України та 67 КПК України (а.с. 7-9, 173-175 т. 1).
Рішенням місцевого суду Ленінського району м. Кіровограда від 03.06.2003 у справі № 2-1347-03 визнано ОСОБА_4 , 1918 року народження батьком ОСОБА_3 , 1949 року народження. Виключено з актового запису 1389 від 20.09.1949 року здійсненого Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції відомості про батька ОСОБА_5 (а.с. 10 т. 1).
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2024 у справі № 404/5754/21 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_3 про скасування постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНР в Кіровоградській області від 12.04.2024 про закриття кримінального провадження 12021121130001323 за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 150-152 т. 1).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2024 у справі № 11-сс/4809/299/24 ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2024 залишено без змін. (а.с. 159- 159 т. 1)
Відповідно до Витягів з ЄРДР від 15.10.2024 року № 42024120000000193, №42024120000000194, № 42024120000000195 внесено відомості на підставі заяви потерпілої ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України відносно ОСОБА_2 (а.с. 168-170 т. 1).
Згідно з рішенням Ленінського місцевого суду м. Кіровограда від 18.03.2004 року відмовлено у задоволені позову УМВС України в Кіровоградській області до ОСОБА_6 про визнання шлюбу недійсним (а.с. 191 т. 1).
Згідно відповіді Центрально – Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 16.01.2025 ОСОБА_3 документована паспортом громадянина України - 26.10.2010 у зв`язку з обміном (а.с. 194-195 т. 1).
Згідно відповіді Кіровоградської обласної прокуратури від 19.06.2025 відомості внесені до ЄРДР за № 42024120000000193, №42024120000000194, № 42024120000000195 обєднано в одне провадження, яке було закрите 01.05.2025 у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 17 т. 2).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2015 у справі № 405/2991/15-к ОСОБА_3 обвинувачувану у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності (а.с. 53-56 т.2).
Відповідно до довідки від 20.02.2026 року ОСОБА_3 проходила лікування у невролога.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Згідно з роз`ясненнями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", визначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена направдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його право.
Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.3,28).Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. 
Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.
Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.
Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України, свідок зобов`язаний давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду, а експерт - слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 67 КПК України, за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, свідок несе кримінальну відповідальність.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач в рамках кримінального провадження допитувався по справі як свідок, саме зазначені свідчення позивач вважає недостовірними та такими, що порочать її честь та гідність. При цьому під час допиту, відповідач попереджався дізнавачем Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384 КК України (Завідомо неправдиві показання) та ст. 385 КК України (відмова свідка від давання показань).
Тобто відповідач під час допиту як свідок попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань, однак позивачем під час розгляду справи не було надано суду жодних доказів щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань.
Отже не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недостовірною та такою, що порочить честь та гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 . 
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Проте, під час судового розгляду не встановлено протиправних дій відповідача, а позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення її прав, доказів на підтвердження її моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків.
Цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування моральної шкоди не може бути покладена на відповідача, виходячи з відсутності ознак цивільного правопорушення з його боку. Тому вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі.
Згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкодивідмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 22.07.2026.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя     В.М. Капиш