Справа № 524/62/26
Провадження № 2-др/522/120/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року          м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни про ухвалення додаткового рішення, -
ВСТАНОВИВ:
В проваджені Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 17 907,68 гривень та три відсотки річних у розмірі 6 489,34 гривень.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 01.11.2021 по 30.11.2021 – залишено без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 01.05.2020 по 31.10.2021. – задоволено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 16 682,06 гривень та три відсотки річних у розмірі 6 152,72 гривень та суму сплаченого судового збору пропорційну заявленим позовним вимогам у розмірі 944,73 гривень.
22 червня 2026 року через підсистему ЕС було подано та 24 червня 2026 року зареєстровано клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення з питання розподілу судових витрат у розмірі 10 000,00 гривень.
Ухвалою суду від 29 червня 2026 року заяву прийнято до розгляду. Встановлено, що розгляд заяви здійснюватиметься без повідомлення сторін.
Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
30 жовтня 2024 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого представник зобов`язується надати клієнту послуги з правничої допомоги.
Згідно пункту 2 вище зазначеного договору, ціна послуг представника за ведення цих справ в суді першої інстанції становить: за ведення справи 10 000,00 гривень.
22 червня 2026 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було складено акт про надані послуги до договору про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2024 року. Відповідно до змісту якого, представник надав, а клієнт прийняв наступні послуги на виконання договору про надання правничої допомоги від 30.10.2024:
- первісна консультація з клієнтом для обговорення питання щодо обсягу надання правничої допомоги;
- збір та опрацювання додаткових документів;
- складання та подання позовної заяви до суду;
- складання апеляційної скарги;
- вчинення інших процесуальних дій;
- участь в судових засіданнях.
У статті 11 ЦПК України вказано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги
Суд вважає, що чинне процесуальне законодавство не містить заборони щодо права суду на зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за умови, що заявлений розмір таких витрат не відповідає принципу пропорційності, розумності та справедливості, а самі витрати не є фактичними та неминучими.
Тому, під час визначення розміру витрат на професійну правничої допомоги суд повинен встановити наступне:
- чи обґрунтувала особа понесення таких витрат належними та допустимими доказами;
- чи відповідає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу принципам пропорційності, розумності, та справедливості;
- чи є такі витрати фактичними та неминучими?
На думку суду, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості з огляду на наступне.
Щодо витрат пов`язаних із первісною консультацією з клієнтом для обговорення питання щодо обсягу надання правничої допомоги, суд зазначає наступне.
На думку суду такі витрати є виключною ініціативою представника, оскільки, всі процесуальні документи складалися безпосередньо представником позивача, будь-яких заяв або клопотань позивач самостійно – не подавала. Будь-яких доводів на підтвердження того, що надання такої послуги як консультація не є невідворотною та неминучою – позивачем надано не було. Окрім того, у змісті позовної заяви та акті приймання передачі не розкрито з приводу якого саме питання (яких документів) надавалася така консультація. 
Тому, суд вважає, що підстави для відшкодування витрат за зазначену послугу – відсутні.
Щодо витрат пов`язаних із збором та опрацюванням додаткових документів, суд зазначає наступне.
Суд зазаначає, що у акті про надані послуги не конкретизовано, які саме додаткові документи були зібрані та опрацьовані представником позивача, не зазначено їх змісту, значення для розгляду справи, а також не наведено відомостей про вчинення адвокатом будь-яких дій, спрямованих на їх отримання.
Крім того, матеріали справи не містять відзиву, заперечень чи інших процесуальних документів, ознайомлення з якими могло б зумовити необхідність виконання заявленої роботи з опрацювання додаткових документів. Відтак із наданих доказів неможливо встановити, які саме документи були предметом опрацювання та яким чином відповідна робота була пов`язана з наданням професійної правничої допомоги у цій справі.
За таких обставин позивачем не доведено фактичного виконання адвокатом зазначених робіт, їх обсягу та необхідності, у зв`язку з чим підстави для відшкодування витрат у цій частині відсутні.
Щодо витрат пов`язаних із складанням та поданням позовної заяви до суду, суд зазначає наступне.
Сама позовна заява є незначною за обсягом та складається з 3 аркушів.
У додатках до позовної заяви відсутні будь-якій документи, отримані представником позивача самостійно (в тому числі шляхом подання адвокатських запитів). Зазначене дає суду підстави вважати, що адвокат не витратив значного проміжку часу для отримання таких додатків.
Суд звертає увагу на те, що зазначена категорія справ – характеризується низьким рівнем складності. Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання позову, суд виходить з того, що спірні правовідносини чітко врегульовані чинним законодавством. Підготовка позовної заяви не потребувала аналізу великої кількості нормативно-правових актів, оскільки боргові відносини зокрема врегульовані ЦК України. Між нормами прави відсутні будь-які колізії, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері. При цьому, судова практика у цій сфері чітко сформована та не відрізняється між собою, що не вимагало від представника позивача витрат значного проміжку часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.
На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно на відносини, що виникли між позивачем та відповідачами.
Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що витрати за надання такої послуги, за умови їх відповідності критеріям розумності, справедливості та співмірності повинні становити 3 000,00 гривень.
Щодо витрат пов`язаних із складанням апеляційної скарги, суд зазначає наступне.
Як вбачається з відомостей, розміщених на офіційному веб порталі «Судова влада України», представником позивача було подано апеляційну скаргу на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.01.2026 у справі №524/62/26 про передачу справи за підсудністю.
Разом із тим, подання зазначеної апеляційної скарги було реалізацією процесуального права позивача на оскарження судового рішення та не було об`єктивно необхідним для вирішення спору по суті. Оскарження ухвали про передачу справи за підсудністю не вплинуло на встановлення обставин справи, дослідження доказів чи ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог.
За таких обставин суд дійшов висновку, що витрати на складання апеляційної скарги на ухвалу про передачу справи за підсудністю не є необхідними витратами, пов`язаними з розглядом цієї справи по суті, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Щодо витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, суд зазначає наступне.
У детальному описі виконаних робіт зазначено лише загальне формулювання «вчинення інших процесуальних дій» без конкретизації їх змісту, обсягу, часу виконання та мети вчинення.
При цьому не зазначено, які саме процесуальні дії були вчинені представником, у чому полягала необхідність їх виконання, а також не надано доказів, які б підтверджували фактичне надання відповідної правничої допомоги.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити реальність, необхідність та співмірність заявлених витрат, а відтак заявником не доведено фактичного виконання адвокатом зазначених робіт. У зв`язку з цим підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в цій частині відсутні.
Щодо витрат пов`язаних із участю в судових засіданнях, суд зазначає наступне.
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку прошеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін.
Судові засідання у справі не проводилися, що унеможливлює участь представника позивача в них.
За таких обставин позивачем не доведено фактичного надання адвокатом правничої допомоги у вигляді участі в судових засіданнях, у зв`язку з чим підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в цій частині відсутні.
Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.
Проте відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову – 23 397,02 гривень.
Розмір задоволених позовних вимог – 22 834,78 гривень.
Питома вага – 0,975 (22 834,78 /23 397,02).
Витрати на професійну правничу допомогу – 2 925,00 гривень (3 000,00 * 0,975).
За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 925,00 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 270, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Заяву представника  ОСОБА_1 – адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з відповідача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2 925 (дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст додаткового рішення складено та підписано 07 липня 2026 року.
Суддя         Косіцина В.В.