УХВАЛА

09 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/8003/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду 
Вронської Г.О.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва (Пукшин Л.Г.)
від 17.12.2025 (повний текст складений 23.12.2025)
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва (Пукшин Л.Г.)
від 12.01.2026 
та на постанови Північного апеляційного господарського суду (Майданевич А.Г., Коротун О.М., Сулім В.В.)
від 20.04.2026 (повний текст складений 11.05.2026)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівний завод"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", що діє в інтересах Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України",
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К"

про визнання недійним договору та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівний завод" (далі - Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", що діє в інтересах Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" (далі - Відповідач-2) (разом - Відповідачі) про визнання недійним договору та скасування рішення.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення процедури закупівлі №UA-2025-04-16-002084-а (код товару ДК 021:2015:42410000-3 Підіймаймально-транспортувальне обладнання) рішенням Відповідача-1, оформленого протоколом №97 від 09.05.2025, безпідставно відхилено пропозицію Позивача, та, як наслідок прийнято рішення, оформлене протоколом №104 від 15.05.2025, про визнання переможцем Відповідача-2, і укладено з ним відповідний договір поставки №ЛФ/100/110.2-Р-НД-310/25 від 30.05.2025. 
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 17.12.2025 у справі № 910/8003/25, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 20.04.2026 у справі №910/8003/25, у задоволенні позову відмовив. 
4. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 12.01.2026 у справі № 910/8003/25, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 20.04.2026 у справі № 910/8003/25, заяву Відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув з Позивача на користь Відповідача-2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовив. 
5. 25 травня 2026 року Позивач (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі № 910/8003/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі №910/8003/25 в частині задоволення заяви Відповідача-2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю;
- стягнути з Відповідачів на користь Позивача судові витрати.
6. Підставами касаційного оскарження Скаржник вказав пункти 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
7. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України Скаржник зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо: 1) меж судового контролю за рішеннями суб`єктів, які не є замовниками у розумінні Закону України "Про публічні закупівлі", однак фактично проводять конкурентну закупівельну процедуру за правилами, аналогічними публічним закупівлям; 2) можливості відхилення пропозиції учасника виключно на підставі суб`єктивної оцінки інформаційного наповнення брошури/каталогу за наявності окремо поданої технічної специфікації, яка містить повний перелік характеристик товару; 3) допустимості застосування "стоп-інформації" та тверджень про зв`язок із державою-агресором без надання учаснику належних, допустимих та перевірюваних доказів таких обставин.
8. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 310 ГПК України, Скаржник зазначив, що суди попередніх інстанції суди не здійснили повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилався Відповідач-2 у заяві про ухвалення додаткових рішень, не врахували висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, не дослідили належним чином усі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності.
9. Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що вона оформлена з порушенням вимог, передбачених статтею 290 ГПК України, отже наявні підстави для залишення її без руху з огляду на таке.
10. Пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). 
11. З огляду на наведене, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: 
пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України – чітку вказівку на норму/норми (пункт, частину, статтю) права, яку, на його думку, невірно застосували суди першої та/або апеляційної інстанцій, навести постанову Верховного Суду (номер справи і дату її ухвалення), в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, та яку не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень; 
пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; 
пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. 
У разі подання касаційної скарги з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 цього Кодексу. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, повинно бути зазначено яке саме клопотання суд необґрунтовано відхилив про витребування, дослідження або огляд яких саме доказів або інше клопотання (заяву) щодо встановлення яких конкретно обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
12. Суд звертає увагу, що Скаржник, посилаючись на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не зазначив конкретну норму (норми) права (пункт, частину, статтю), яку порушили (не дотрималися) суди попередніх інстанцій, та щодо якої (яких) відсутній висновок Верховного Суду її (їх) застосування у подібних правовідносинах і висновок щодо застосування якої (яких) необхідно зробити Верховному Суду. 
13. Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
14. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
15. Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
16. Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
17. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
18. Оскільки у даній справі позов поданий у 2025 році, то для вирахування розміру сплати судового збору застосовується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028,00 грн, оскільки статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3 028,00 грн.
19. Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
20. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
21. Таким чином у даному випадку судовий збір за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 та постанов Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі № 910/8003/25 підлягав сплаті у сумі 4844,80 грн, а саме: 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028,00х200%х0,8=4844,80 грн;
22. Однак, до касаційної скарги Скаржник не додав платіжний документ про сплату судового збору.
23. Згідно із частиною 2 статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
24. Відповідно до приписів частини 2 статті 174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
25. З огляду на викладене, касаційна скарга Скаржника залишається без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України із наданням Скаржнику строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків шляхом викладення належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України та надання Суду документів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 4844,80 грн за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 та постанов Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі № 910/8003/25.
26. Згідно із частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 290, 294, 295, Суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 та постанов Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі № 910/8003/25 залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод" строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.
3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод", що у разі неусунення недоліків касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г. Вронська