ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2026 р. Справа №910/5739/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сітайло Л.Г.
суддів: Буравльова С.І. 
Шапрана В.В. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники учасників справи:
від позивача: Борисенко В.А.
від відповідача: Головко В.П.
від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026
у справі №910/5739/26 (суддя Князьков В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аділь Оіл"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва "АТ "Укрзалізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк"
про розірвання договору поставки
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову
Товариство з обмеженою відповідальністю "Аділь Оіл" (далі - ТОВ "Аділь Оіл") звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству "МТБ Банк" (далі - ПАТ "МТБ Банк") здійснювати будь-які дії, у тому числі, але не виключено, здійснювати оплату, на виконання банківської гарантії від 17.11.2025 №0GO25B520/D на суму 16 487 244,00 грн, до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник вказує, що предметом поданого позивачем позову є розірвання договору поставки від 17.11.2025 №ЦЗВ-14-07125-01 у зв`язку з триваючими понад 60 календарних днів форс-мажорними обставинами. Одночасно банківська гарантія від 17.11.2025 №0GO25B520/D не є самостійним та відокремленим від спірних правовідносин забезпеченням, оскільки видана виключно з метою забезпечення належного виконання зобов`язань позивача за наведеним вище договором. Таким чином, у випадку невжиття заходів забезпечення позову може бути здійснена оплата за гарантією до вирішення судового спору, що унеможливить ефективний захист прав позивача судом та потребуватиме вжиття позивачем додаткових заходів для повернення до попереднього стану, в тому числі звернення до суду з вимогами повернення сум гарантії.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/5739/26 заяву ТОВ "Аділь Оіл" про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено ПАТ "МТБ Банк" здійснювати будь-які дії, у тому числі, але не виключено, здійснювати оплату, на виконання банківської гарантії від 17.11.2025 №0GO25B520/D на суму 16 487 244,00 грн, до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/5739/26.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, гарант може у безспірному порядку перерахувати на користь бенефіціара (Філія "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця") суму банківської гарантії, що видана виключно з метою забезпечення належного виконання зобов`язань позивача за договором поставки від 17.11.2025 №ЦЗВ-14-07125-01, розірвання якого є предметом позовних вимог у цій справі. Відтак, ефективний захист у даному судовому процесі за позовом ТОВ "Аділь Оіл" втрачає свій зміст, оскільки виплата коштів гарантом за банківською гарантією, під час розгляду цього спору, знівелює значення судового рішення у випадку задоволення позову ТОВ "Аділь Оіл". У такому випадку, для ефективного захисту своїх прав та законних інтересів, позивачу необхідно буде ініціювати новий судовий спір про стягнення з бенефіціара безпідставно отриманих грошових коштів, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом поданого позову, з огляду на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з огляду на основну мету судового захисту, відповідно до якої, права особи мають бути захищені реально, а не декларативно, дійшов висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, АТ "Укрзалізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 про забезпечення позову у справі №910/5739/26 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ТОВ "Аділь Оіл" у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановленою за відсутності з`ясованих обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи.
Так, на переконання скаржника, позивачем не надано будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Наведені обставини ґрунтуються лише на припущеннях, що не може бути підставою для задоволення поданої ним заяви.
Також, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції, що запропонований заявником захід забезпечення позову не матиме наслідком втручання в господарську діяльність ПАТ "МТБ Банк" не підтверджений доказами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" у справі №910/5739/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/5739/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.07.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали у справі №910/5739/26. Учасникам справи встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 16.06.2026.
06.07.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/5739/26.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2026 задоволено заяву представника ТОВ "Аділь Оіл" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
12.06.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 про забезпечення позову у справі №910/5739/26 - без змін.
Так, позивач вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законною і обґрунтованою, та такою, що постановлена відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права.
Також, на переконання позивача, заходи забезпечення позову, у вигляді заборони здійснювати виплату за банківською гарантією, мають правовий зв`язок з позовною вимогою про розірвання договору, оскільки вони спрямовані на збереження становища сторін (status quo) до вирішення судом питання про правомірність припинення договірних зобов`язань. 
Крім того, позивач зазначає, що у даній справі існує спір щодо розірвання договору поставки через тривалу дію форс-мажорних обставин. Невжиття заходів забезпечення призведе до того, що кошти будуть безпідставно стягнуті, що повністю нівелює ефективний захист прав позивача та змусить його ініціювати новий судовий процес для повернення коштів.

Узагальнені доводи, заперечення та пояснення учасників справи
22.06.2026, через систему "Електронний суд", відповідачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній надає письмові пояснення по суті спору.
Слід зазначити, що нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не передбачено подання такої процесуальної заяви, однак, колегія суддів враховує те, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
01.07.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подані заперечення на вищенаведену відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 15.07.2026 з`явилися представники сторін.
Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому чинним законодавством порядку.
Згідно з частинами 3, 8 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.
Таким чином, третя особа повідомлена судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/5739/26 розглядається за її відсутності.
Представник відповідача у судовому засіданні 15.07.2026 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 про забезпечення позову у справі №910/5739/26 та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову
Представник позивача у судовому засіданні 15.07.2026 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 про забезпечення позову у справі №910/5739/26 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом
ТОВ "Аділь Оіл" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Укрзалізниця", в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" про розірвання договору поставки від 17.11.2025 №ЦЗВ-14-07125-01.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати, що ТОВ "Аділь Оіл" допустило порушення зобов`язання за договором поставки. На переконання позивача, невиконання поставки дизельного палива за спірним договором зумовлене обставинами, що виникли поза волею позивача та мають надзвичайний характер, зокрема, істотними порушеннями міжнародної морської логістики та обмеженнями транспортування нафтопродуктів, спричиненими подіями в районі Ормузької протоки. Позивач вважає, що зазначені обставини об`єктивно унеможливили виконання договору поставки у передбачений строк та не можуть розцінюватися як порушення зобов`язання з його боку.
Крім того, разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив заборонити ПАТ "МТБ Банк" здійснювати будь-які дії, у тому числі, але не виключено, здійснювати оплату, на виконання банківської гарантії від 17.11.2025 №0GO25B520/D на суму 16 487 244,00 грн, до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.
Обґрунтування заяви наведено вище за текстом цієї постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Пунктом 3 частини 1 статті 255 ГПК України встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.
Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
За приписами частин 1, 2 статті 136 ГПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації у майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 10.12.2019 у справі №910/18739/16).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. Обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Необхідно зазначити, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, у разі задоволення якої, не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі №927/432/19.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача без порушення, або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №922/2163/17 та від 12.05.2020 у справі №910/14149/19.
За приписами частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Таким чином, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Предмет позову у даній справі стосується розірвання договору поставки від 17.11.2025 №ЦЗВ-14-07125-01, укладеного між позивачем та відповідачем. Метою вжиття заявленого заходу забезпечення позову є унеможливлення третій особі здійснювати оплату, на виконання банківської гарантії від 17.11.2025 №0GO25B520/D, оформленої відповідно до умов вищенаведеного договору.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Чинним законодавством передбачено та в судовій практиці сформована стала позиція щодо видів заходів забезпечення позову, якщо у спірних правовідносинах між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза унеможливлення чи суттєвого утруднення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
За приписами статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається виключно у випадку наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи роблять його неможливим без вжиття заходів забезпечення та відповідно ухвала про вжиття заходів забезпечення позову повинна бути мотивована наявністю таких обставин, підтверджених відповідними доказами.
Так, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що заявлені заходи забезпечення позову є безпідставними, оскільки виконання гарантом свого обов`язку перед бенефіціаром за банківською гарантією, не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки останній не є стороною банківської гарантії, а поданий ним позов спрямований на превентивний захист його прав.
За змістом статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
При оцінці необхідності забезпечення позову для захисту ймовірних порушених інтересів позивача та співмірності наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення суд першої інстанції не врахував ступінь доведеності позивачем зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги з наслідками забезпечення позову, адже, ймовірне задоволення позовних вимог не призведе до автоматичного та безумовного впливу на зобов`язання відповідача, які виникли під час дії договору.
У той же час, позивач у заяві про забезпечення позову не навів належних доводів, які б свідчили про наявність зв`язку між запропонованим ним заходом забезпечення позову щодо заборони вчинення дій третій особі і предметом позовних вимог та не обґрунтував доцільність вжиття таких заходів, оскільки предметом позову у цій справі є вимоги про розірвання договору, укладеного між сторонами, у той час як заходи забезпечення позову стосуються виконання ПАТ "МТБ Банк" зобов`язань за банківською гарантією.
Заходи забезпечення позову повинні відповідати позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просить вжити ці заходи. 
З наявних матеріалів справи не вбачається підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.
Враховуючи предмет позову, не вбачається, що рішення суду у даній справі матиме безпосередній вплив на права або обов`язки ПАТ "МТБ Банк".
У постанові Верховного Суду від 02.08.2021 у справі №922/3274/20 суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що місцевий господарський суд жодним чином не обґрунтував, яким чином невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Заявником не обґрунтовано існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
З огляду на викладене, позивачем у справі не наведено, а судом першої інстанції не встановлено, чим невжиття зазначеного заходу до забезпечення позову у випадку задоволення позову, забезпечить можливість виконання судового рішення, а також у чому полягає відновлення порушених прав позивача.
Отже, колегією суддів встановлено недоведеність та необґрунтованість доводів заявника щодо наявності підстав для вжиття обраних останнім заходів забезпечення позову.
У постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №904/5876/19 викладено правовий висновок, що вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
У зв`язку з наведеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у застосуванні заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянтів, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга АТ "Укрзалізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/5739/26 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Аділь Оіл" про забезпечення позову.

Розподіл судових витрат
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду, розподіл сум судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним спору, згідно з загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/5739/26 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/5739/26 скасувати. 
3. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аділь Оіл" про забезпечення позову.
4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі №910/5739/26 повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано - 23.07.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран