ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року
м. Київ

справа № 490/10582/23
провадження № 61-13606св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ,
третя особа? Служба у справах дітей Миколаївської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Гуденко О. А., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, щовін з 27 вересня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2020 року шлюб між ними розірваний.
Вказував на те, що з моменту припинення шлюбних відносин малолітній син мешкає з ОСОБА_2 . Він добровільно брав участь в утриманні та вихованні малолітнього сина. Надалі аліменти на утримання малолітнього сина стягнуті у судовому порядку. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Зазначав, що рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 вересня 2023 року № 865 змінено прізвище малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прізвище матері « ОСОБА_4 ». Він письмово заперечував проти зміни прізвища малолітнього сина.
Вказував на те, що Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради при вирішенні питання щодо зміни прізвища малолітньої дитини не дотримано вимог частини п`ятої статті 148 СК України та пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини. Рішення було прийняте уповноваженим органом в межах його компетенції, однак всупереч думки батька дитини, та жодним чином не підтверджено прийняття цього рішення в інтересах дитини, яка в силу свого віку не здатна висловити свою позицію з приводу цього питання.
Зазначав, що він не позбавлений наразі батьківських прав стосовно сина, а батько і мати мають рівні права щодо дитини.
Відсутні докази того, що без зміни прізвища будуть порушені права дитини та відбудуться зміни, які можуть вплинути на її якість життя. 

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив судвизнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 865 від 27 вересня 2023 року «Про зміну прізвища дитини», яким надано дозвіл на зміну прізвища малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 »; зобов`язати Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 981 від 26 вересня 2018 року), змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради «Про зміну прізвища дитини» від 27 вересня 2023 року № 865, яким надано дозвіл на зміну прізвища малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ».
Внесено зміни до актового запису від 29 серпня 2018 року № 981 про народження ОСОБА_3 , складеного Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Змінено прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року - без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найкращим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Органом опіки та піклування при наданні дозволу на зміну прізвища малолітньої дитини без згоди батька не дотримався цієї справедливої рівноваги, оскільки вирішив без достатніх на то підстав ще більше розірвати зв`язок дитини з батьком, який перервався лише рік тому в зв`язку з виїздом батька дитини за кордон. При цьому незрозуміло, чи вживають обидва батьки, в тому числі і мати дитини, заходів щодо налагодження спілкування сина з батьком, в тому числі засобами електронного чи телефонного зв`язку.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваного рішення органу опіки та піклування про зміну прізвища малолітньому ОСОБА_3 на прізвище матері « ОСОБА_4 » без згоди батька, прийняття цього рішення без врахування всіх обставин життя дитини та дійсних правовідносин її батьків, що є підставою для скасування рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 865 від 27 вересня 2023 року «Про зміну прізвища дитини», яким надано дозвіл на зміну прізвища малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ».
Водночас суд зазначив, що хоча вказане рішення виконкому є актом індивідуальної дії, яке вичерпало свою дію його виконанням, проте це рішення породило реальні наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин, оскільки фактично відбулася зміна прізвища дитини та для батька настало реальне порушення його прав внаслідок оскаржуваного рішення.

Також суди врахували те, що відповідне сприйняття дитиною свого прізвища у значній мірі залежить саме від добросовісного виконання її матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони негативних суджень щодо нього. На час розгляду справи відсутні підстави вважати, що батькове прізвище якимось чином суперечить інтересам дитини. Натомість у цьому конкретному випадку йдеться про реалізоване при народженні дитини законне право обох батьків (в тому числі і матері дитини) зареєструвати сина за прізвищем батька, узгоджене з його матір`ю у добровільному порядку.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що батько дитини жодним чином не бере участі у вихованні, забезпеченні розвитку дитини, окрім сплати аліментів, між відповідачем та сином відсутній будь-який зв`язок, а отже, він належно не виконує своїх батьківських обов`язків, апеляційний суд зазначив, що ці доводи є суперечливими та необґрунтованими з огляду на той факт, що позивач регулярно здійснює перерахування грошових коштів відповідачці на утримання дитини, що підтверджує і сама відповідачка в апеляційній скарзі.

Також апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що зміна прізвища дитини необхідна з огляду на те, що дитина постійно проживає у родині матері, яка має прізвище « ОСОБА_4 », оскільки вони є непереконливими та не містять обґрунтувань реальних обставин, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Різниця в прізвищах між матір`ю та дитиною не є винятковою ситуацією та сама по собі не створює юридичних або соціальних перешкод для виховання дитини.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про ймовірність майбутнього кепкування з прізвища дитини, апеляційний суд зазначив, що ці доводи є тільки припущеннями та суб`єктивними оціночними твердженнями відповідачки, які не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що будь-яких належних доказів на підтвердження висловленої правової позиції щодо зміни прізвища дитини через неналежне виконання батьком дитини батьківських обов`язків та майбутні складнощі, які можуть виникнути у дитини у спілкуванні з однолітками та через самоідентифікацію серед оточуючого суспільства, відповідач не надала як суду першої інстанції, так і в ході апеляційного перегляду справи.

Також не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір щодо зміни прізвища дитини, обмежились формальним посиланням на рівність прав батьків, не оцінивши реальну відсутність участі батька у вихованні дитини (відсутність контактів з сином, самоусунення від участі у вихованні дитини, відсутність батька в житті сина з серпня 2021 року; докази, надані матір`ю, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, і надані до органу опіки для винесення рішення (відповіді дошкільних, шкільних освітніх закладів, відповіді поліції, довідка Служби у справах дітей від 12 вересня 2023 року щодо думки дитини); психологічний аспект інтересів дитини, яка ототожнює себе лише з матір`ю та її родиною (бабусею і дідусем), які всі мають однакове прізвище « ОСОБА_4 » і зовсім не пам`ятає батька і його родичів.
Суд першої інстанції та апеляційний суд дійшли безпідставного висновку про відсутність підтвердження самоусунення батька, хоча наявні у справі документи прямо це підтверджують. Довідка Служби у справах дітей містить чітку думку малолітньої дитини про бажання мати прізвище матері, що було проігноровано судами.
Факт сплати батьком аліментів в належній сумі є неправдивим і не перевірений судами. Позивач з 18 червня 2022 року виїхав за кордон, відомості про своє місце проживання, місце роботи за кордоном, відомості про доходи не надавав ні органам ДВС, ні податковим органам, відповідно, державний виконавець не може належним чином підрахувати 1/3 частини із реальних доходів батька (боржника).Факт утримання дитини батьком є спірним та виконавче провадження проходить перевірку.
Останній раз позивач приходив до дитини у серпні 2021 року. Рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради «Про зміну прізвища дитини» прийнято 27 вересня 2023 року. На момент винесення цього рішення батько дитини два роки не навідувався до сина та, відповідно, ніяким чином не брав участь у його вихованні.
Судові рішення судів попередніх інстанцій протирічать інтересам дитини.
На думку заявниці, зміна прізвища відповідала інтересам дитини ОСОБА_7 . Прізвище було змінено перед першим класом, всі однокласники, вчителі, тренера знають ОСОБА_8 за прізвищем « ОСОБА_4 » та ніхто не здогадується, що дитина росте без батька.
ОСОБА_8 ще з моменту самоідентифікації представлявся як ОСОБА_9 , адже авторитетам для хлопчика був дідусь - ОСОБА_10 , а своє попереднє прізвище ОСОБА_8 не любив та дратувався, коли його в садочку так називали. Постійне знаходження, проживання, розвиток в любові, турботі та оточенні рідної мами, бабусі та дідуся, яких дитина вважає своєю сім`єю, призвели до самоідентифікації хлопчика саме з ними - ОСОБА_4 . За два роки дитина вже не пам`ятає минулого прізвища і батька.
Інтересам дитини ОСОБА_7 не відповідатиме повернення попереднього прізвища « ОСОБА_5 », адже вже два роки хлопчик носить прізвище матері. Він ходить до 2 класу і в школі всі знають його саме як « ОСОБА_4 ». Так само і в спортивних секціях, змаганнях, гуртках, у дворі з друзями, для всіх прізвищем ОСОБА_8 є саме « ОСОБА_4 ».
Також заявник вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16-ц (провадження № 61-18385св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 365/322/17 (провадження № 61-4097св19); суд не дослідив зібрані у справі докази.
Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_11 , судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків касаційної скарги.

Відповідно до Розпорядження в. о. заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 листопада 2025 року № 803/0/226-25, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_11 , у справі № 490/10582/23 призначено повторний автоматизований розподіл.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2026 року справу призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_12 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2017 року.

У шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_12 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_4 », отримавши паспорт громадянина 11 березня 2021 року.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 жовтня 2021 року № 1081 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_12 .

07 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району з заявою про надання дозволу на зміну прізвища дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що дитина виявила бажання змінити прізвище на прізвище матері « ОСОБА_4 », батько не підтримує зв`язку з сином та не надає згоди на зміну прізвища дитині.

Батько дитини ОСОБА_1 заперечував проти зміни прізвища, направив фото заяви на адресу Служби у справах дітей.

Згідно довідки від 12 вересня 2023 року про з`ясування думки дитини щодо зміни прізвища, згідно якої заступником Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району ММР Фарващук- Шпак О. А. , в присутності завідувача сектору опіки та піклування Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району ММР Нижник О. А. було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина повідомила, що на даний час має прізвище « ОСОБА_5 », але бажає щоб в нього було красивіше прізвище « ОСОБА_4 » як у мами та дідуся з бабусею, яких він дуже любить. Також дитина любить своїх друзів, і в них теж красивіші прізвища. Хлопчик не хоче мати прізвище « ОСОБА_5 », бо таке прізвище має його батько, якого дитина давно не бачила, де батько - він не знає і тому не бажає з ним спілкуватися.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району від 15 вересня 2023 року № 1072/04.07-01-16 вирішено змінити прізвище дитині « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ».

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 вересня 2023 року № 865 змінено прізвище малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прізвище матері - « ОСОБА_4 ».

На підставі вищевказаного рішення Виконавчого комітету Заводським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області внесені зміни до актового запису № 981 від 26 вересня 2018 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до яких прізвище « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_4 ».

Малолітній ОСОБА_15 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до характеристик за місцем навчання дитини з 2023 року, адміністрація навчальних закладів за час навчання дитини ОСОБА_15 з батьком дитини не спілкувалася.

Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхав за межі України 18 червня 2022 року і з того часу на територію України не в`їжджав.

Відповідно до розрахунку заборгованості, у позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , існує переплата.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

Врахувавши, що батьки дитини не дійшли згоди про зміну її прізвища відповідно до положень статей 145, 148 СК України, а також, що у справах, що стосуються прав дітей, судам першочергову увагу слід приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки рішення виконкому Миколаївської міської ради про зміну прізвища дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 » без згоди батька є необґрунтованим та невмотивованим, прийнято без врахування всіх обставин та дійсних правовідносин між батьками.

Верховний Суд погоджується з висновками судів та вважає, що доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Посилання в касаційній скарзі на те, що батько належно не виконує своїх батьківських обов`язків, є необґрунтованим, з огляду на той факт, що позивач регулярно здійснює перерахування грошових коштів відповідачці на утримання дитини.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відповідне сприйняття дитиною свого прізвища у значній мірі залежатиме саме від добросовісного виконання її матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони негативних суджень щодо нього. Наразі відсутні підстави вважати, що батькове прізвище якимось чином суперечить інтересам дитини.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування судом відповідних доказів, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки вони були предметом дослідження судами із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Під час ухвалення оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанції взяли до уваги рівність прав обох батьків щодо прав та інтересів дитини, яка з досягненням більш зрілого віку зможе висловити свою думку стосовно вибору прізвища, тоді як на теперішній час, з огляду на юний вік сина сторін, це є неможливим, тому суди дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені у касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судами надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк