Справа № 953/11601/25
н/п 2-др/953/54/26 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: 
головуючого судді - Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання – Тютюнової В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 953/11601/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного володіння, -
УСТАНОВИВ:
У провадженні Київського районного суду м.Харкова знаходилася цивільна справаза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного володіння.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20 липня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного володіння – відмовлено. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Лисенко А.О. 27.07.2026 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, у якому просить: поновити строки на подання заяви про ухвалення додаткового рішення; стягнути з ОСОБА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, що еквівалентно національній валюті України гривні на дату здійснення оплати.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 178 ЦПК України, надаючи відзив на позовну заяву, відповідач повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складаються з витрат на правничу допомогу адвоката, орієнтовний розмір яких складає 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, що еквівалентно національній валюті України гривні на дату здійснення оплати.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Лисенка А.О. про ухвалення додаткового рішення - прийнято до розгляду. 
У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лисенко А.О. подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності відповідача та її представника. Позивач та його представник в судове засіданеня не з`явилися, причини неяки суду не повідомили.
Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Лисенка А.О. з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч.2, 3,4ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 абзаци перший та другий підпункту 3.2. пункту 3 мотивувальної частини (справа про право на правову допомогу) вказав, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до частини першої статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Система правничої допомоги в Україні побудована таким чином, що вона може бути надана на безоплатній основі або за оплату.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, суб`єктів, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги визначає Закон України «Про безоплатну правничу допомогу» від 2 червня 2011 року № 3460-VI.
Особи, які не є суб`єктами права на безоплатну правничу допомогу, відповідно до зазначеного закону, захищають свої права, свободи, інтереси в суді самостійно або користуючись правничою допомогою у тому числі й за оплату. Тож такі особи несуть витрати, пов`язані з участю осіб, які здійснюють представництво їх інтересів у справі.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву, поданого до суду 29.05.2026, повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складаються з витрат на правничу допомогу адвоката, в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, що еквівалентно національній валюті України гривні на дату здійснення оплати. Вказаний розмір витрат відповідача є фіксований та не залежить від обсягу робіт, які виконані адвокатом та витраченого адвокатом часу.
Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті, а заява про ухвалення додаткового судового рішення, яка розглядається, разом з відповідними доказами подана в п`ятиденний строк після прийняття рішення.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Лисенко А.О. та ОСОБА_1 було укладено Договір №1 про надання правової (правничої) допомоги від 12.05.2026, на підставі якого адвокатом Лисенко А.О. видано ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 серія АХ №1349040. 
Згідно п.4.1 Договору №1 про надання правової (правничої) допомоги, Сторони погодили, що розмір гонорару за послуги/роботи Адвоката за даним договором складає: 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США. Відповідно до п.4.2. Договору №1, Розмір гонорару, вказаного у п. 4.1., не включає фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручень Клієнта (відрядження, добові, транспортні витрати, поштові витрати, судові збори, витрати на фахівців тощо). Згідно із п. 4.3. Знаходження Адвоката у відрядженні за межами м. Харкова тарифікується і оплачується з розрахунку повного робочого дня 8 (вісім) годин. Витрати Адвоката, понесені ним у відрядженні (харчування, проживання, транспортні витрати, поштові витрати та інше), сплачуються Клієнтом додатково. Пунктом 4.4. Договору, встановлено, що сума гонорару подвоюється у разі виконання Адвокатом або його помічником доручень Клієнта за Договором у неробочий час, вихідні та святкові дні. Під робочим часом слід розуміти час з 09-00 до 18-00 хв., перерва з 13-00 до 14-00 хв. Під вихідними днями слід розуміти суботу та неділю.
Відповідно до п.4.5. Договору №1 про надання правової (правничої) допомоги, Адвокат розпочинає виконання робіт та/або надання послуг за даним Договором тільки після внесення Клієнтом заздалегідь погоджений між Сторонами строк шляхом передачі готівки або внесення на рахунок. В разі порушення строків сплати авансу більш як на 5 (п`ять) днів, цей договір автоматично втрачає силу.
Пунктом 4.6. передбачено, що за результатами надання правничої допомоги, на вимогу Клієнта , може бути складений акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатом правничої допомоги, витрачений час та її вартість. Акт надсилається Адвокатом поштовою кореспонденцією, електронним листом на електронну поштову скриньку Клієнта, або іншим заздалегідь узгодженим із Клієнтом способом. У відповідності до п.4.5 Акт про надання правничої допомоги вважається підписаним, а надані за ним послуги та виконані роботи такими, що є належної якості і прийняті без застережень, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокату письмові аргументовані заперечення на акт. Згідно із п. 4.8. Сторони домовилися, що якщо поштове повідомлення, про надсилання акту про надання правничої допомоги повернеться Адвокату, то незалежно від причини такого повернення (відсутність Клієнта за його місцезнаходженням, Клієнт відмовився від отримання листа, тощо), Клієнт вважається таким, що отримав акт про надання правничої допомоги за цим договором належним чином.
Відповідно до наданого представником відповідача Акту виконаних робіт (наданих послуг) до договору №1 про надання правничої допомоги від 12.05.2026 року, Адвокат Лисенко А.О. та ОСОБА_1 у відповідності до пункту 4.1 Договору №1 про надання правничої допомоги розмір гонорару визначено у фіксованому розмірі та складає 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США. Підписанням цього акту Сторони підтверджують повне та належне виконання робіт згідно договору про надання правничої допомоги та належну оплату з надання таких послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Відповідно до Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 
Аналогічна позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Крім того, Верховний Суд свого часу зазначав, що «… суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу … дійшовши висновку про неспівмірність розміру витрат на правничу, суди першої та апеляційної інстанцій не визначили розмір судових витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований» (пункти 81 та 82 постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
При цьому, згідно частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи характер виконаної адвокатом Лисенком А.О. роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначені представником ОСОБА_1 – адвокатом Лисенком А.О. витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 доларів США є завищеними, а тому дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції. в розмірі 10 000,00 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 953/11601/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного володіння – задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного володіння.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
У стягненні решти витрат на правничу допомогу – відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Реквізити учасників:
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Колесник С.А.