ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/3416/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
за участі: 
секретаря судового засідання: Туренко К.М
представника позивача Ігнатова Є.Є. 
представника відповідача Гончарова О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі
апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 в адміністративній справі №280/3416/25 
за позовом ОСОБА_1 
до Національного агентства з питань запобігання корупції 
про визнання протиправними та скасування довідок про результати повної перевірки декларації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати п.п. 2.1 п. 2 розділу 3 та п.п. 3.1 п. 3 розділу 2 Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції №233125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області (далі – Довідка №234125); 
- визнати протиправним та скасувати п.п. 2.1 та 2.2 п. 2 розділу 3 Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції №234125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області (далі – Довідка №233125).
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона є суб`єктом декларування. За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування 30.01.2024, позивач отримала довідки №№234125, 233125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи. Відповідно до Довідки №234125 відповідачем було встановлено, що суб`єкт декларування у розділі 3 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності (п.п.. 2.1, 2.2), на загальну суму 1 454 000 грн (п.п. 2.1), та відомості, які не вдалось перевірити п..п. 2.2), чим не дотримав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону, а також те, що відповідно до п.п. 3.1 п. 3 у розділі 12 «Грошові активи», що суб`єкт декларування не зазначив відомостей про свій грошовий актив у вигляді коштів, розміщених ним на банківському рахунку в AT КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570), у розмірах 155 316,11 грн та 12,83 грн, що підтверджуються відомостями банківської установи та в загальному становить 155 328,94 гривні. Відповідно до цієї довідки, відповідач вважав за результатами повної перевірки щорічної декларації за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області, що суб`єкт декларування при поданні декларації зазначив: «Недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на загальну суму 1 609 422,19 грн (п.п. 2.1 п. 2, п.п. 3.1, 3.2 п. 3 розділу 3.1 Довідки), що становить розмір від 500 до 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.» Також, відповідно до Довідки №233125, відповідачем було встановлено, що відповідно до п.п. 2.1 п. 2 у розділу 3 «Об`єкти нерухомості» суб`єкт декларування не зазначив відомості про квартиру загальною площею 52,7 м2 (реєстраційний номер 3053976412020), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка з 26.04.2022 перебуває у нього на праві користування (оренди) та використовується як мicцe фактичного проживання, про що ним зазначено у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації. Відповідно до цієї довідки, відповідач вважав за результатами повної перевірки декларації щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області, що суб`єкт декларування при поданні декларації зазначив: «недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на загальну суму 2 527 000 грн (п.п. 2.1, 2.2 п. 2 розділу 3.1 Довідки), що становить розмір від 500 до 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.» 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано п.п. 2.1 п. 2 розділу 3.1 Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції №233125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області. 
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Національного агентства з питань запобігання корупції судовий збір у розмірі 968,96 грн. на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.05.2026 виправлено описку, допущену у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі № 280/3416/25, шляхом викладення абз. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції «Визнати протиправним та скасувати п.п. 2.1, п.п. 2.2 п. 2 розділу 3.1 Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції №233125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік та п.п. 2.1 п. 2 розділу 3 Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції №234125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік поданих ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області».
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити. Скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі № 280/3416/25 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не сформував обґрунтованого висновку та не навів належного, базисного мотивування щодо обставин, які слугували підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Зокрема, суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення дійшов висновку про помилковість визначення Національним агентством вартості об`єктів нерухомості під час проведення повної перевірки декларації позивача. При цьому суд, проігнорувавши доводи відповідача, не надав правової оцінки безпосередньому факту незазначення ОСОБА_1 у декларації обов`язкових відомостей, а саме, інформації про квартиру та житловий будинок, якими вона користувалася у звітних періодах. Оскільки позивач порушила вимоги антикорупційного законодавства та не вказала ці об`єкти, вартість майна була визначена НАЗК із залученням експертної установи, що, на думку скаржника, повністю узгоджується з положеннями чинного законодавства.
Крім того, апелянт наголошує на наявності у рішенні суду суперечливих висновків. Так, у мотивувальній частині рішення суд констатував помилковість визначення вартості об`єктів нерухомості у Довідках за результатами перевірки декларацій як за 2022, так і за 2023 роки. Разом з тим, у резолютивній частині рішення суд визнав протиправною та скасував Довідку лише за результатами перевірки декларації за 2023 рік (у відповідній частині). Зазначене вказує на взаємовиключність позицій суду, свідчить про поверхневий розгляд спору та недотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що суперечить завданням та основним засадам адміністративного судочинства. На переконання апелянта, оскаржуване рішення не містить переконливих мотивів відхилення аргументів Національного агентства.
Щодо невідповідності висновків суду нормам матеріального права в частині оцінки вартості майна, скаржник зазначає, що, враховуючи те, що ОСОБА_1 приховала об`єкти нерухомості, які підлягали обов`язковому декларуванню, та зважаючи на відсутність у відкритих джерелах відомостей про їх вартість на дату набуття права користування, Національне агентство направило запит від 04.02.2025 № 42-01/9132-25 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі – КНДІСЕ). На думку апелянта, використання під час повної перевірки наданих КНДІСЕ відомостей щодо можливої мінімальної ринкової вартості квартири та житлового будинку станом на момент виникнення права користування та на кінець звітних періодів (31.12.2022 та 31.12.2023) не виходить за межі повноважень НАЗК. Такий запит є законним інструментом збору інформації, спрямованим на об`єктивне визначення вартості активів та забезпечення повноти фінансового контролю. Проте, Запорізький окружний адміністративний суд повністю проігнорував ці доводи відповідача. Частково задовольняючи позов, суд обмежився вибірковим цитуванням норм, що регулюють оціночну діяльність. Водночас суд взагалі не врахував дискрецію та специфіку повноважень Національного агентства під час здійснення перевірок.
Додатково в апеляційній скарзі відповідач вказує на відсутність порушеного права позивача та обрання нею неналежного способу судового захисту, оскільки Довідка НАЗК є лише документом аналітичного характеру.
Отже, апелянт вважає оскаржуване судове рішення таким, що не відповідає критерію вмотивованості та обґрунтованості, що в розумінні КАС України є самостійною та достатньою підставою для його скасування.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом правильно встановлені обставини справи та надано їм належну правову оцінку. 
У відзиві позивач послався на те, що оцінку мінімальної ринкової вартості користування (оренди) не було здійснено. Покладені в основу складених довідок відомості, що містяться у листах наданих Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, станом на відповідну дату не є та не можуть вважатись належною оцінкою мінімальної ринкової вартості оренди (користування) в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України», а тому є недопустимим доказом в цій справі, не дивлячись на те, що відповідач листи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вважає висновками.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 в адміністративній справі №280/3416/25.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.06.2026 призначено справу №280/3416/25 до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.07.2026 року о 11:20 год.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що у період з 25.11.2024 по 21.03.2025 посадовими особами Національного агентства з питань запобігання корупції проводилася повна перевірка декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2022 - 2023 роки поданих ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області.
За результатом проведення повних перевірок, позивачкою надавалися пояснення та перелік документів.
29.03.2025 позивач отримала в особистий кабінет повідомлення про завершення повних перевірок, за результатом чого було направлено довідки, а саме:
- Довідка №234125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області (далі - Довідка №234125);
- Довідка №233125 про результати проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави a6o місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області (далі - Довідка №233125).
Відповідно до Довідки №234125 відповідачем було встановлено наступне: «Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 у розділу 3 «Об`єкти нерухомості» суб`єкт декларування не зазначив відомостей про квартиру загальною площею 52,7 мІ (реєстраційний номер 3053976412020), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка з 26.04.2022 перебуває у нього на праві користування (оренди) та використовується як мicцe фактичного проживання, про що ним зазначено у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації.
Під час перевірки встановлено, що cyб`єкт декларування проживав у вказаній квартирі з травня 2022 по кінець жовтня 2023 року, що підтверджується договором оренди (найму) житлового приміщення від 26.04.2022, чеками AT КБ «ПриватБанк» про оплату, заявами суб`єкта декларування про компенсацію витрат за оренду житла, наданими ним до ТУ ДСА у Дніпропетровській області, поясненнями суб`єкта декларування.
Суб`єкт декларування пояснив, що не відображав вказаний об`єкт нерухомості у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, оскільки його відображення могло мати негативні наслідки для нього та його батьків, зважаючи на їх перебування на окупованій території. При цьому повідомив, що вказав відомості щодо адреси об`єкта у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації, який містить конфіденційну інформацію у відкритому доступі Реєстру.
Пояснення суб`єкта декларування не враховані, оскільки не спростовують порушення.
Слід зазначити, що відомості про характеристики об`єкта нерухомості, зазначені у розділі 3 декларації, зокрема назва вулиці, номер будинку/квартири, є також конфіденційною інформацію у відкритому доступі Реєстру.
Дані про об`єкт декларування (зокрема, нерухомість, об`єкти незавершеного будівництва, цінне рухоме майно, транспортні засоби), що перебував у володінні та/або користуванні суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї, зазначаються в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду (за умови, що право володіння або користування виникло не менше ніж за 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше половини днів протягом звітного періоду (не менше 183 днів для щорічної декларації з будь-якою позначкою та декларації кандидата на посаду) (п. 74 Роз`яснень Національного агентства щодо фінансової доброчесності від 13.11.2023 № 4). 
Відповідно до інформації, наданої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, станом на 26.04.2022 вартість квартири могла становити 1 454 000 гривень.
Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 1 454 000 гривень…..».
В результаті чого, відповідач зробив наступний висновок:
«Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 3 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності (п.п. 2.1, 2.2), на загальну суму 1 454 000 грн (п.п. 2.1), та відомості, які не вдалось перевірити (п.п. 2.2), чим не дотримав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.».
Відповідно до Довідки №233125 відповідачем було встановлено наступне: «Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 у розділу 3 «Об`єкти нерухомості» суб`єкт декларування не зазначив відомостей про квартиру загальною площею 52,7 мІ (реєстраційний номер 3053976412020), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка з 26.04.2022 перебуває у нього на праві користування (оренди) та використовується як мicцe фактичного проживання, про що ним зазначено у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації.
Під час перевірки встановлено, що cyб`єкт декларування проживав у вказаній квартирі з травня 2022 по кінець жовтня 2023 року, що підтверджується договором оренди (найму) житлового приміщення від 26.04.2022, чеками AT КБ «ПриватБанк» про оплату, заявами суб`єкта декларування про компенсацію витрат за оренду житла, наданими ним до ТУ ДСА у Дніпропетровській області, поясненнями суб`єкта декларування.
Суб`єкт декларування пояснив, що не відображав вказаний об`єкт нерухомості у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, оскільки його відображення могло мати негативні наслідки для нього та його батьків, зважаючи на їх перебування на окупованій території. При цьому повідомив, що вказав відомості щодо адреси об`єкта у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації, який містить конфіденційну інформацію у відкритому доступі Реєстру.
Пояснення суб`єкта декларування не враховані, оскільки не спростовують порушення.
Слід зазначити, що відомості про характеристики об`єкта нерухомості, зазначені у розділі 3 декларації, зокрема назва вулиці, номер будинку/квартири, є також конфіденційною інформацію у відкритому доступі Реєстру.
Дані про об`єкт декларування (зокрема, нерухомість, об`єкти незавершеного будівництва, цінне рухоме майно, транспортні засоби), що перебував у володінні та/або користуванні суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї, зазначаються в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду (за умови, що право володіння або користування виникло не менше ніж за 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше половини днів протягом звітного періоду (не менше 183 днів для щорічної декларації з будь-якою позначкою та декларації кандидата на посаду) (п. 74 Роз`яснень Національного агентства щодо фінансової доброчесності від 13.11.2023 № 4). 
Відповідно до інформації, наданої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, станом на 26.04.2022 вартість квартири могла становити 1 454 000 гривень.
Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 1 454 000 гривень.
Крім того, згідно з п.п. 2.2 п. 2 у розділу 3 «Об`єкти нерухомості» суб`єкт декларування не зазначив відомостей про житловий будинок загальною площею 91,1 мІ (реєстраційний номер 3053976412020), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, на якій він розміщений (кадастровий номер - 1210100000:01:588:0010), які належать йому на праві користування (оренди) з 25.10.2023 та використовувались ним як місце фактичного проживання, про що ним зазначено у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларацій.
Під час перевірки встановлено, що cyб`єкт декларування проживав у вказаній квартирі з листопада 2023 по кінець серпня 2024 року, що підтверджується договором оренди (найму) житлового приміщення від 25.10.2023, чеками AT КБ «ПриватБанк» про оплату, заявами суб`єкта декларування про компенсацію витрат за оренду житла, наданими ним до ТУ ДСА у Дніпропетровській області, поясненнями суб`єкта декларування.
Пояснення суб`єкта декларування не враховані, про що зазначено у п.п. 2.1 п. 2 розділу 3.1 Довідки.
Додатково повідомив, що вказав відомості щодо адреси об`єкта у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації, який містить конфіденційну інформацію у відкритому доступі Реєстру.
Проте слід зазначити, що відомості про характеристики об`єкта нерухомості, зазначені у розділі 3 декларацій, зокрема назва вулиці, номер будинку/квартири, є також конфіденційною інформацією у відкритому доступі Реєстру.
Відповідно до інформації, наданої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, станом на 25.10.2023 вартість будинку могла становити 1 073 000 гривень.
Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 1 073 000 гривень.
В результаті чого, відповідач зробив наступний висновок: «Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 3 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності (п.п. 2.1, 2.2), на загальну суму 2 527 000 грн, та відомості, які не вдалось перевірити (п.п. 2.2), чим не дотримав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.».
Не погодившись з висновками Національного агентства з питань запобігання корупції, позивач звернулась до суду з позовом.
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на скаргу, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів вказує, що ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб`єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає дотримуватися приписів Закону як підстави для вчинення суб`єктом владних повноважень активних дій. Закон, своєю чергою, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб`єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавільності.
Конструкція "в межах повноважень" у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність суб`єкту владних повноважень діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб`єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавільності.
Конструкція "у спосіб" у тексті ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов`язково має бути встановлений законом. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов`язкових для інших суб`єктів рішень. По-третє, суб`єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення свавільно, тобто у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.
Суд також звертає увагу на відсутність ієрархічного підпорядкування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Жодна з них не є важливішою за іншу. Суб`єкти владних повноважень можуть діяти та приймати рішення виключно з дотримання усіх трьох із них одночасно. Таким чином, порушення владним суб`єктом визначеної законом процедури вчинення дій або прийняття рішень є настільки ж неприпустимим, як і вчинення ним дій (прийняття рішень) без уповноваження законом.
Також заслуговує й акцент положень Конституції України на необхідності визначення способу вчинення дій або прийняття рішень для суб`єкта владних повноважень (процедури їх вчинення) саме на рівні закону. Оскільки рішення або дії суб`єктів владних повноважень як органів публічної адміністрації прямо впливають на права та інтереси інших осіб, вимоги до процедури їх вчинення, які запобігають порушенням прав осіб та свавільності повинні бути встановлені саме законодавчим органом як органом представницької демократії як одна із передумов дотримання принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 21 статті 46 Закону №1700-VII, у декларації зазначаються відомості про об`єкти незавершеного будівництва, об`єкти, не прийняті в експлуатацію або право власності на які не зареєстроване в установленому законом порядку, які:
а) належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві власності відповідно до Цивільного кодексу України;
б) розташовані на земельних ділянках, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або передані їм в оренду чи на іншому праві користування, незалежно від правових підстав набуття такого права;
в) повністю або частково побудовані з матеріалів чи за кошти суб`єкта декларування або членів його сім`ї.
Суб`єкти декларування, порядок подання, вимоги щодо форми та змісту декларації, порядок оприлюднення декларацій, підстави, порядок і черговість проведення повної перевірки декларацій, права та обов`язки НАЗК, передбачені Законом №1700-VII.
Відповідно до ч. 1 ст. 51-3 Закону №1700-VII, повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності. Повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством. Повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення в них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю. Національне агентство проводить повну перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства. Національне агентство за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, забезпечує ведення черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, та інформує суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до зазначеної черги декларацій.
Процедура проведення повної перевірки декларації, передбачена Порядком проведення повної перевірки декларації, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим наказом НАЗК від 29.01.2021 №26/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2021 №158/35780 (далі Порядок №26/21).
Відповідно до абз.4 п.2 Порядку №26/21, достовірність задекларованих відомостей - відсутність розбіжностей між відомостями, зазначеними у декларації, та відомостями, які відповідають дійсності або є правдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема із правовстановлюючих документів, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, реєстрів, банків даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, інших джерел інформації.
Згідно із абз.6 п.2 Порядку №26/21, недостовірні відомості у декларації - відомості, зазначені у декларації відповідно до статті 46 Закону, які не відповідають дійсності або є неправдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема відомості, що відрізняються від відомостей, які містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, індивідуально-правових актах, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації.
Складовими предмета повної перевірки декларації є: 1) з`ясування достовірності задекларованих відомостей; 2) з`ясування точності оцінки задекларованих активів; 3) перевірка на наявність конфлікту інтересів; 4) перевірка на наявність ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів. (п. 1 розд. ІІ Порядку №26/21)
Повна перевірка проводиться щодо декларацій, відібраних Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків, у тому числі, якщо декларація подана службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, або займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків.(пп.1 п.2 розд. ІІ Порядку №26/21)
Згідно з абз.1 п.3 розд. ІІ Порядку №26/21, у разі наявності однієї з підстав для проведення повної перевірки відібрані Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків декларації для обов`язкової повної перевірки розподіляються автоматизовано уповноваженим особам для проведення такої перевірки.
Національне агентство під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, з урахуванням всіх складових предмета повної перевірки, що визначені в пункті 1 цього розділу. (п. 4 розд. ІІ Порядку №26/21)
Відповідно до п. 5 розд. ІІ Порядку №26/21, повна перевірка декларації передбачає такі дії:
1) аналіз відомостей про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, банків даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, з судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації;
2) створення, збирання, одержання, використання та інша обробка документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, у тому числі за допомогою автоматизованих засобів, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених у цьому Порядку;
3) звернення у разі необхідності до посадових та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань для отримання письмових пояснень, їх розгляд і врахування з урахуванням іншої отриманої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку;
4) звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування з урахуванням іншої отриманої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку.
Пунктом 6 розд. ІІ Порядку №26/21 унормовано, що під час повної перевірки декларації Національне агентство використовує такі джерела інформації:
1) відомості, отримані з інформаційно-телекомунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;
2) документи та/або інформація, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей, а також законності джерел отриманих доходів;
3) документи та/або інформація, у тому числі з обмеженим доступом, що надходять (отримані) від державних органів, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;
4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, інших джерел інформації, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені;
5) всі наявні в Національному агентстві відомості, у тому числі: отримані Національним агентством під час здійснення попередніх перевірок декларацій, поданих суб`єктом декларування та/або членами його сім`ї, іншими особами; зібрані під час здійснення контролю декларацій за допомогою засобів програмного забезпечення інформаційно-телекомунікаційної системи проведення логічного та арифметичного контролю декларацій, моніторингу способу життя суб`єкта декларування; зібрані в результаті розгляду повідомлень викривачів, інших суб`єктів звернення; отримані під час реалізації повноважень щодо моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, а також контролю за дотриманням вказаними особами обмежень щодо запобігання корупції;
6) інформація та/або документи, отримані від правоохоронних органів, у тому числі з матеріалів кримінальних проваджень, дозвіл на використання яких та посилання у документах Національного агентства на які наданий слідчим, детективом або прокурором відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Пункт 7 Порядку №26/21, передбачає, що у разі неможливості встановлення вартості незадекларованих активів з джерел, визначених у підпунктах 1-3, 5, 6 пункту 6 цього розділу, Національне агентство відповідно до законодавства може залучити спеціалістів та експертів.
Пункт 8 Порядку №26/21, передбачає, що у разі неможливості одержання у межах строку проведення повної перевірки відомостей, необхідних для проведення повної перевірки декларації, Національне агентство проводить повну перевірку декларації відповідно до наявних у нього відомостей, про що зазначається у довідці про результати проведення повної перевірки декларації. У разі одержання нової інформації після завершення повної перевірки декларації Національне агентство вживає заходів за наявності відповідних підстав щодо проведення повторної повної перевірки декларації в частині отриманої нової інформації.
Згідно з п.9 розд. ІІ Порядку №26/21, з метою здійснення повної перевірки декларації уповноважена особа Національного агентства має право направляти запити про надання документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань. Зазначені суб`єкти зобов`язані надати запитувані Національним агентством документи (копії документів) чи інформацію упродовж 10 робочих днів з дня одержання запиту.
Відповідно до п.11 розд. ІІ Порядку №26/21, інформацію, що містить банківську таємницю та необхідна для повної перевірки, уповноважена особа отримує в порядку, визначеному законодавством.
Достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки декларації. (п. 13 розділу ІІ Порядку №26/21)
Відповідно до п. 17 Порядку №26/21, у разі виявлення Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації можливих недостовірних відомостей у декларації, неточної оцінки задекларованих активів, порушення вимог статей 23, 25, 26, 36 Закону, ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів, уповноважена особа направляє відповідному суб`єкту декларування запит з пропозицією надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів відповідно до Закону. Такий запит направляється суб`єкту декларування за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), чи електронного зв`язку або на поштову адресу у строк не пізніше 15 робочих днів до дня завершення основного або продовженого строку проведення повної перевірки.
Суб`єкт декларування має право надати або надіслати за допомогою програмних засобів Реєстру чи електронного зв`язку пояснення, копії документів не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання відповідного запиту Національного агентства.
Надані суб`єктом декларування письмові пояснення, копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації.
У разі ненадання суб`єктом декларування письмових пояснень, копій підтвердних документів Національне агентство проводить повну перевірку на підставі наявних відомостей.
Надання суб`єктом декларування пояснень, копій підтвердних документів, іншої інформації після завершення строку повної перевірки не є підставою для проведення повторної повної перевірки декларації.
Відповідно до п.1 розд. ІІІ Порядку №26/21, за результатами проведення повної перевірки декларації, у тому числі повторної, уповноважена особа складає та підписує довідку про результати проведення повної перевірки декларації у двох примірниках, один з яких після погодження відповідно до пункту 3 цього розділу надсилається суб`єкту декларування.
Довідка складається та підписується не пізніше ніж на 10 робочий день з дня закінчення основного або продовженого строку повної перевірки.
Довідка може бути складена і підписана до закінчення основного або продовженого строку повної перевірки.
Згідно з п.2 розд. ІІІ Порядку №26/21, довідка повинна містити таку інформацію: підстави для проведення повної перевірки; дату початку та завершення строку повної перевірки; відомості про результати автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу, якщо він проводився); джерела інформації, що були використані під час проведення повної перевірки; перелік запитів, на які на дату завершення строків проведення повної перевірки не отримано відповіді; виявлені недостовірні відомості у декларації, неточність оцінки задекларованих активів, встановлені ознаки конфлікту інтересів, незаконного збагачення або необґрунтованості активів, з наведенням відповідного обґрунтування та посиланням на джерела інформації, врахування пояснень суб`єкта декларування (у разі їх надання); висновок за результатами повної перевірки.
У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування. (п.п.9-11 розд. ІІІ Порядку №26/21)
На офіційному веб-сайті Національного агентства оприлюднюється довідка про результати проведення повної перевірки, у тому числі повторної, упродовж 10 робочих днів з дня її погодження, а також інформація про те, чи було направлено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інші вжиті заходи реагування, крім конфіденційної інформації про фізичну особу та з дотриманням вимог статті 52-1 Закону.
Уразі внесення виправлень у довідку відповідний акт оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства упродовж 10 робочих днів з дня його затвердження.
Про необхідність подання декларації з достовірними відомостями відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 45 Закону в разі виявлення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру або електронного зв`язку.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 46 Закону №1700-VII у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:
а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;
б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Не підлягає декларуванню окреме технічно обладнане службове приміщення з розташуванням у ньому постійного робочого місця помічника-консультанта народного депутата (громадська приймальня), що є державною власністю чи комунальною власністю територіальної громади, знаходиться в управлінні місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування і перебуває в оренді чи на іншому праві користування в суб`єкта декларування.
Не підлягає декларуванню об`єкт нерухомості, який перебуває у народного депутата України в оренді або на іншому праві користування і витрати на оренду (винайм) якого компенсуються народному депутату України відповідно до статті 35 Закону України "Про статус народного депутата України", за умови що площа такого об`єкта не перевищує 75 квадратних метрів;
Відповідно до пунктів 4-5 Розділу ІІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 № 449/21 (далі – Порядок №449/21 в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), який діяв на дату заповнення позивачем декларацій, за наявності документів, які підтверджують набуття суб`єктом декларування та/або членами його сім`ї права на об`єкт декларування, а також документів, які містять відомості про дату набуття права на нього, його кількість, характеристики, вартість та інші відомості, передбачені Законом, у декларації зазначаються відомості на підставі цих документів.
Інформація про об`єкт декларування, що перебував у володінні або користуванні суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї, зазначається в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду або протягом не менше половини днів протягом звітного періоду.
Пунктом 8 цього ж розділу визначено, що відомості про тип права суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї чи третіх осіб на об`єкт декларування зазначаються на підставі документів, відповідно до яких воно набуто (за їх наявності).
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач 29.03.2025 в особистому кабінеті отримала повідомлення про завершення повних перевірок, за результатами яких складено та направлено такі документи: Довідку № 234125 про результати проведення повної перевірки щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області; Довідку № 233125 про результати проведення повної перевірки щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Якимівського районного суду Запорізької області.
Щодо змісту Довідки № 234125 за результатами перевірки декларації за 2022 рік, відповідачем було встановлено, що відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 у розділі 3 "Об`єкти нерухомості" суб`єкт декларування не зазначив відомостей про квартиру загальною площею 52,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка з 26.04.2022 перебуває у нього на праві користування та використовується як місце фактичного проживання. Під час перевірки встановлено, що суб`єкт декларування проживав у вказаній квартирі з травня 2022 року по кінець жовтня 2023 року. Суб`єкт декларування пояснив, що не відображав вказаний об`єкт нерухомості, оскільки його відображення могло мати негативні наслідки для нього та його батьків через їх перебування на окупованій території, а адресу об`єкта вказав у розділі 2.1 декларації, який містить конфіденційну інформацію. Пояснення суб`єкта декларування не були враховані відповідачем, оскільки відомості про характеристики об`єкта нерухомості в розділі 3 є також конфіденційною інформацією у відкритому доступі. НАЗК зазначило, що дані про об`єкт декларування вказуються, якщо він перебував у користуванні станом на останній день звітного періоду або сукупно протягом не менше половини днів звітного періоду. Відповідно до інформації, наданої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, станом на 26.04.2022 вартість квартири могла становити 1 454 000 гривень, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про відображення суб`єктом декларування недостовірних відомостей на вказану суму.
Щодо змісту Довідки № 233125 за результатами перевірки декларації за 2023 рік, відповідачем було встановлено, що у розділі 3 "Об`єкти нерухомості" суб`єкт декларування не зазначив відомостей про згадану квартиру загальною площею 52,7 кв.м у місті Дніпро, вартість якої за інформацією КНДІСЕ могла становити 1 454 000 гривень. Крім того, згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 цього ж розділу суб`єкт декларування не зазначив відомостей про житловий будинок загальною площею 91,1 кв.м, розташований у АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, на якій він розміщений, що належать йому на праві користування з 25.10.2023 та використовувались як місце фактичного проживання. Під час перевірки встановлено, що суб`єкт декларування проживав у вказаному будинку з листопада 2023 року по кінець серпня 2024 року. Пояснення позивача щодо безпекових міркувань та відображення адреси в розділі 2.1 також не були враховані відповідачем. На підставі інформації КНДІСЕ вартість будинку станом на 25.10.2023 була визначена у розмірі 1 073 000 гривень. У зв`язку з цим НАЗК зробило висновок, що суб`єкт декларування в розділі 3 зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на загальну суму 2 527 000 грн. За результатами повної перевірки декларації за 2023 рік відповідач зазначив, що недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 2 527 000 грн, що становить розмір від 500 до 2 000 прожиткових мінімумів, та встановив у діях суб`єкта декларування ознаки правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366-2 Кримінального кодексу України.
Досліджуючи наявні в матеріалах справи копії декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 та 2023 роки, поданих ОСОБА_1 , колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік (подана 30.01.2024) суб`єктом декларування було зазначено відомості про фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, розділ 3 інформації про перебування у користуванні суб`єкта декларування з травня 2022 року означеного майна не містить.
Також, відповідно до п. 2.1 Розділу 2 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік (подана 27.03.2024) суб`єктом декларування було зазначено відомості про фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, розділ 3 інформації про перебування з листопада 2023 року у користуванні суб`єкта декларування означеного майна не містить, як не містить інформації про перебування в користуванні позивача по кінець жовтня 2023 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Виходячи з вищенаведеного, на переконання суду апеляційної інстанції, позивачкою не приховувався факт перебування у її користуванні відповідних об`єктів нерухомості.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 12.02.2025 № 42465/0-07-25 відповідач дійшов висновку, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 1 436 538 гривень у декларації за 2022 рік та 1 073 000 гривень у декларації за 2023 рік.
Так, в листі Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 12.02.2025 № 42465/0-07-25 було вказано, що за результатами аналізу пропозицій продажу подібних за місцерозташуванням і площею об`єктів нерухомого майна та відповідно до інформації, зазначеної в доступних джерелах інформації (друковані джерела; джерела, розміщені на сайтах агентств нерухомості; оголошення в мережі інтернет), ринкова вартість наступних об`єктів могла знаходитись в такому ціновому діапазоні: 
квартири АДРЕСА_3 : 
станом на 26.04.2022 - від 1 454 000 грн до 2 025 000 грн; 
станом на 31.12.2022 - від 1 403 000 грн до 2 265 000 грн; 
станом на 31.12.2023 - від 1 193 000 грн до 2 565 000 грн; 
житлового будинку загальною площею 91,1 кв.м., який розташований по АДРЕСА_2 (з урахуванням земельної компоненти): 
станом на 25.10.2023 - від 1 073 000 грн до 1 847 000 грн; 
станом на 31.12.2023 - від 1 019 000 грн. до 2 003 000 грн. 
Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України у вказаному листі також зауважив, що вартість об`єктів нерухомого майна залежить від місцерозташування, об`ємно-планувальних та конструктивних рішень, технічного стану на дату оцінки, наявності інженерного обладнання та благоустрою прилеглої території, а також інших факторів, які впливають на формування ринкової вартості.
Колегія суддів звертає увагу на те, що жоден із зазначених індивідуальних параметрів не був відображений та врахований у листі Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - КНДІСЕ) від 12.02.2025 № 42465/0-07-25 при визначенні вартості нерухомого майна. На думку суду, вказана обставина унеможливлює здійснення судово-правової перевірки об`єктивності та достовірності наведених експертною установою розрахунків.
Зі змісту зазначеного листа також вбачається, що вартісні показники були сформовані виключно за результатами узагальненого аналізу пропозицій з продажу подібних об`єктів нерухомого майна, а також відомостей, розміщених у відкритих джерелах (друковані видання, вебсайти агентств нерухомості, оголошення в мережі Інтернет). Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, як було з`ясовано під час судового розгляду, у листі не наведено жодного конкретного посилання на використані інформаційні джерела, а будь-які додатки, що підтверджували б здійснення порівняльного аналізу ринкових пропозицій, до матеріалів перевірки не долучалися.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначена у листі КНДІСЕ від 12.02.2025 № 42465/0-07-25 вартість квартири АДРЕСА_3 , та житлового будинку загальною площею 91,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (з урахуванням земельного компонента), є документально та фактологічно не підтвердженою.
Відповідно, перенесення Національним агентством цих невертифікованих даних до оскаржуваних Довідок свідчить про необґрунтованість висновків суб`єкта владних повноважень. За наведених умов, твердження НАЗК про відображення позивачем недостовірних відомостей (у вигляді незазначення інформації про об`єкти нерухомого майна, які перебували у її користуванні та використовувалися як місце фактичного проживання) позбавлені належного правового та доказового підґрунтя.
Додатково колегія суддів наголошує, що вартість вищевказаного майна у листі КНДІСЕ визначена не у вигляді фіксованої грошової суми, а у формі орієнтовного цінового діапазону («від–до»). Незважаючи на це, відповідач самостійно обрав конкретні цифрові показники вартості з цього діапазону та кваліфікував їх як суму недостовірних відомостей. При цьому ані зміст оскаржуваної Довідки, ані матеріали справи не містять жодного правового чи методологічного обґрунтування того, чому Агентством було обрано саме ці конкретні значення вартості майна, що, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про суб`єктивність та очевидну необґрунтованість таких висновків.
Як наслідок, необхідно зазначити, що надані КНДІСЕ відповіді є за своєю суттю листами про можливу (орієнтовну) вартість об`єктів, де зазначено, що станом на 26.04.2022 вартість квартири «могла становити» 1 454 000 гривень, а станом на 25.10.2023 вартість будинку «могла становити» 1 073 000 гривень. Вказані документи містять лише припущення щодо ймовірної ціни майна та не є висновками судового експерта чи звітами про оцінку майна у розумінні чинного законодавства.
Оцінюючи критерій допустимості зазначених доказів, суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.12.2021 у справі № 905/902/20 (пункт 6.27), відповідно до якої допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в обов`язковому отриманні інформації виключно з визначених законами засобів доказування з дотриманням установленого порядку їх збирання. Спеціальний характер передбачає обов`язковість певних засобів доказування для окремих категорій справ або заборону використання інших засобів для підтвердження конкретних обставин.
Правові засади здійснення оціночної діяльності в Україні врегульовані Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до статей 3 та 9 цього Закону, оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за встановленою процедурою, що є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. За результатами такої процедури складається звіт про оцінку майна, який підписується оцінювачами та скріплюється підписом керівника суб`єкта господарювання (стаття 12 Закону), а самі суб`єкти несуть юридичну відповідальність за достовірність та об`єктивність оцінки (стаття 32 Закону). Оцінка майна, виконана особами, які не є суб`єктами оціночної діяльності, визнається недійсною на підставі частини четвертої статті 8 вказаного Закону.
Крім того, процесуальний статус експертного висновку вимагає дотримання положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, де експерт попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Аналіз наведених норм у зіставленні з обставинами справи свідчить, що належної оцінки ринкової вартості майна, яке перебувало в користуванні позивача, відповідачем проведено не було. Інформаційні листи КНДІСЕ, які, як встановлено судом, містять лише припущення про можливу вартість, не є належними звітами чи експертними висновками, а тому є недопустимими доказами для встановлення факту відображення у декларації недостовірних відомостей.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що єдиним належним доказом, який підтверджує вартість майна, може бути звіт про оцінку майна або Акт оцінки майна, які містять висновки про вартість відповідного майна, а листи КНДІСЕ з припущеннями щодо можливої вартості не можуть слугувати належним підтвердженням даних, внесених НАЗК до оскаржуваних довідок.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що використання Національним агентством листів-припущень КНДІСЕ замість передбачених законом звітів про оцінку майна призвело до збирання недопустимих доказів вартості активів. Констатація судом цього факту є самостійною, незалежною та цілком достатньою правовою підставою для скасування довідок НАЗК у судовому порядку, що повністю спростовує та нівелює решту процесуальних доводів, наведених Агентством в обґрунтування правомірності своїх дій.
Щодо посилання скаржника на відсутність порушення прав позивача та неправильного обраного способу захисту, колегія суддів вважає ці аргументи безпідставними з огляду на таке.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та посадових осіб. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин задля ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб. Стаття 5 КАС України надає особі право звернутися до суду у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, та просити про їх захист, зокрема шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ (зокрема, рішень у справах «Пантелеєнко проти України», «Меньшакова проти України», «Bellet v. France»), право на доступ до суду має бути реальним та ефективним, а особа повинна мати можливість оскаржити дію, що втручається у її права.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України). За визначенням, наведеним у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України, індивідуальний акт - це рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте на виконання владних управлінських функцій, яке стосується прав або інтересів визначеної в акті особи та дія якого вичерпується його виконанням.
Повноваження НАЗК щодо проведення повної перевірки декларацій визначені статтями 51-1, 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядком № 26/21. Результатом такої перевірки є складання довідки, а в разі виявлення ознак правопорушення - направлення обґрунтованого висновку до органів досудового розслідування.
Аналізуючи правову природу довідки про результати проведення повної перевірки декларації, суд зазначає, що цей документ є результатом реалізації владних управлінських функцій НАЗК. 
Оскаржувані довідки містять індивідуалізовані приписи, адресована конкретному суб`єкту декларування та фіксує висновок державного органу про порушення вимог антикорупційного законодавства.
Тому довідка про результати проведення повної перевірки декларації за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України. 
Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.06.2023 у справі № 240/24844/21 та від 26.09.2023 у справі № 460/238/22.
Суд також підкреслює, що факт оприлюднення на офіційному вебсайті НАЗК довідки із висновками про відображення недостовірних відомостей щодо особи, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, створює очевидний негативний вплив на її ділову репутацію. Таке втручання охоплюється сферою захисту права на повагу до приватного і сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції.
Верховний Суд у постановах від 23.03.2023 у справі № 160/4098/22 та від 06.04.2023 у справі № 640/29515/21 зазначив, що у випадку винесення НАЗК довідки в процедурі здійснення публічно-владних управлінських функцій, відносини між суб`єктом декларування та агентством мають характер юридичного спору, який підлягає вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні довідки є актами індивідуальної дії, які безпосередньо породжують правові наслідки для позивача, а тому їх судове оскарження є належним, законним та ефективним способом захисту порушеного права. 
Зважаючи на встановлену неправомірність відповідних пунктів Довідок Національного агентства з питань запобігання корупції від 28.03.2025 № 234/25 та № 233/25, складених за результатами повних перевірок щорічних декларацій за 2022 та 2023 роки, поданих суддею Якимівського районного суду Запорізької області Нестеренко Тетяною Василівною, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду цієї справи, а тому підстави для її задоволення відсутні.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 в адміністративній справі №280/3416/25 – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова