ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/9048/25 пров. № А/857/48941/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Кухтея Р.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 , апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_3 , 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року (суддя – Стецик Н.В., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – 21.10.2025),
в адміністративній справі №140/9048/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_4 Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України, 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив: 

У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі — відповідач-2), Військової частини НОМЕР_4 (далі — відповідач-3), Військової частини НОМЕР_3 (далі — відповідач-4), в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача-1 щодо обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, з 01.01.2020 по 17.09.2020 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704; 2) зобов`язати відповідача-1 перерахувати та виплатити за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 “Грошове забезпечення військовослужбовців” позивачу з 01.01.2020 по 17.09.2020 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; 3) зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення; 4) визнати протиправними дії відповідача-2 щодо обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, з 18.08.2020 по 24.02.2021 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704; 5) зобов`язати відповідача-2 перерахувати та виплатити за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 “Грошове забезпечення військовослужбовців” позивачу з 18.08.2020 по 24.02.2021 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; 6) зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 18.08.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення; 7) визнати протиправними дії відповідача-3 щодо обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, з 01.05.2023 по 07.08.2023 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року №704; 8) зобов`язати відповідача-3 перерахувати та виплатити за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 “Грошове забезпечення військовослужбовців” позивачу з 01.05.2023 по 07.08.2023 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; 9) зобов`язати відповідача-3 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.05.2023 по день фактичної виплати грошового забезпечення; 10) визнати протиправними дії відповідача-4 щодо обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, з 08.08.2023 по 11.06.2025 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704; 11) зобов`язати відповідача-4 перерахувати та виплатити за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 “Грошове забезпечення військовослужбовців” позивачу з 08.08.2023 по 11.06.2025 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; 12) зобов`язати відповідача-4 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 08.08.2023 по день фактичної виплати грошового забезпечення; 13) визнати протиправною бездіяльність відповідача-4, що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення позивачу сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024, 2025 роки; 14) зобов`язати відповідача-4 перерахувати та виплатити за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 “Грошове забезпечення військовослужбовців позивачу компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024 2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; 15) зобов`язати відповідача-4 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток за весь час затримки виплати - за період з 11.06.2025 по день фактичної виплати грошового забезпечення.
Відповідачі: Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 та Військова частина НОМЕР_3 подали окремі відзиви на позовну заяву, у яких, кожен, зокрема, висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просили у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (в тому числі щомісячних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) з 01.01.2020 по 16.08.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період 01.01.2020 по 16.08.2020 грошове забезпечення (в тому числі щомісячні, додаткові, одноразові види грошового забезпечення, які фактично були нараховані та виплачені йому у цей період) із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (в тому числі щомісячних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) з 18.08.2020 по 24.02.2021 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 18.08.2020 по 24.02.2021 включно грошове забезпечення (в тому числі щомісячні, додаткові, одноразові види грошового забезпечення, які фактично були нараховані та виплачені йому у цей період) із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 18.08.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України, що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024, 2025 роки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024 2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-1 та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального, процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-1) зазначає, що судом першої інстанції хибно не враховано пропуск строку позивачем на звернення до суду. Так, позивачу з моменту 16.08.2020 виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_5 прикордонного загону, доводилась вся наявна інформація про нараховане та виплачене грошове забезпечення і інші види винагород, у разі незгоди з розрахунком грошового забезпечення, позивач міг звернутись до суду з вимогами про НОМЕР_5 прикордонного загону здійснити перерахунок ти доплату його грошового забезпечення. Проте, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом тільки 13.08.2025, тобто через майже 5 років після того як він дізнався або повинен був дізнатись про можливе порушення його прав, а також через 2 роки і 1 місяць після відміни на всій території України карантину COVID-19, і не надав суду належного обґрунтування поважності пропуску вказаного строку. Крім цього, зазначає апелянт, що суд першої інстанції хибно не врахував, що встановлення розрахункової величини для визначення посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями на рівні 1762 грн. відповідає повноваженням Кабінету Міністрів України, невідповідність цих положень нормативно-правовому акту вищої юридичної сили судом не встановлено. Доводи позивача про те, що скасування судом п. 6 Постанови № 103 відновлюють раніше діючий порядок є безпідставними, оскільки чинне законодавство України не передбачає жодних випадків поняття "відновлення" в силі законів чи окремих їх норм, які у встановленому порядку втратили чинність. На думку апелянта, відповідач-1 діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача таку розрахункову величину в періоди з 01.01.2020 по 16.08.2020, а саме - прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2018.
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-1) просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 140/9048/25 в частині задоволених позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - відмовити у повному обсязі. 
З рішенням суду першої інстанції від 21.10.2025 також не погодився відповідач-2 та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що суд першої інстанції не сприйняв належним чином доводи відповідача по справі, не провів належного аналізу нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, а відтак неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-2) зазначає, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 , 12 , 13 і 14, яка є чинною і на даний час. Тому, відповідач-2 жодним чином не порушував права позивача, та не міг їх порушити, оскільки відсутні законні підстави для перерахунку грошового забезпечення та ґрунтувались лише на приписах Закону, та ніяк ні на чому іншому, а тому позовні вимоги є безпідставними, та такими, що не можуть бути задоволеними у рамках дійсного Закону. На думку апелянта, утримання податку на доходи фізичних осіб здійснювалося відповідачем-2 з дотриманням вимог чинного законодавства та не може бути компенсовано позивачу. Крім того, вимоги позивача про виплату такої компенсації є передчасними. Так, законодавцем передбачене обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів, шляхом подання відповідної заяви до уповноваженого органу, та виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити у судовому порядку. Тому, на думку апелянта, відповідач-2 жодним чином не порушував права позивача, та не міг їх порушити, а тому позовні вимоги є безпідставними, та такими, що не можуть бути задоволеними. Право на нарахування та виплату компенсації може виникнути у позивача лише із жовтня 2020 року, а не з серпня 2020, як зазначає позивач. Крім цього, виплата коштів по рішенню суду носить разовий характер та не підпадає під дію Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» і така компенсація є видом цивільно-правової відповідальності.
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-2) просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 по справі №140/9048/25 в частині задоволення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) і постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Також з рішенням суду першої інстанції від 21.10.2025 не погодився відповідач-4 та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду прийняте внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права та неповного з`ясування судом обставин справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-4) зазначає, що грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Положення статі 10-1 Закону № 2011-ХІІ, підпункту 6 пункту 8 розділу V Інструкції 558 дозволяє зробити висновок про те, що виплати здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби (компенсація щорічної основної або додаткової відпустки) та виплачується у розмірах, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця на день виключення зі списків особового складу. Звертає увагу апелянт на те, що оскільки грошова компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток розраховуються виходячи зі складу місячного грошового забезпечення, тому зарахування одноразового додаткового виду грошового забезпечення (в даному випадку додаткової винагороди, передбаченої Постановою 168) до складу місячного грошового забезпечення є неприйнятним. Пунктом 14 Особливостей 726 передбачено, що додаткова винагорода є одноразовим видом грошового забезпечення, яка в силу вимог статті 9 Закону № 2011-ХІІ є складовою грошового забезпечення, а не місячного грошового забезпечення. Крім цього, апелянт зазначає, що до спірних правовідносин у даній справі не підлягає застосуванню правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20.08.2024 справі № 420/693/23. Наголошує апелянт на тому, що згідно Інструкції 558, розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток провадиться з місячного грошового забезпечення, яке включає в себе щомісячні додаткові види грошового забезпечення, але не включає одноразові додаткові види грошового забезпечення. Отже, додаткова винагорода не є складовим елементом місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-4) просить апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_3 задовольнити повністю, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі №140/9048/25 – скасувати (в частині задоволених позовних вимог до Військової частини НОМЕР_3 , прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову повністю. 
Позивач подав апеляційному суду три окремі заяви про вихід суду апеляційної інстанції за межі вимог апеляційних скарг відповідачів Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , на підставі ч.2 ст.308 КАС України, та просить скасувати рішення суду першої інстанції від 21.10.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період служби з 20.05.2023 по 18.06.2025, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Апелянт Військова частина НОМЕР_3 подав апеляційному суду додаткові пояснення на підтримання своїх апеляційних вимог, де також покликається на актуальну судову практику Верховного Суду. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг відповідачів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 не підлягають задоволенню, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_3 необхідно задоволити. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 у період з 10.09.2019 по 16.08.2020 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 та виключений зі списків особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2020 №451-ОС та вибув для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16.08.2020 (а.с. 91).
У період з 18.08.2020 по 24.02.2021 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується записами військового квитка позивача серії НОМЕР_6 (а.с.22).
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_7 прикордонного загону №465-ОС від 31.05.2023 ОСОБА_1 з 31.05.2023 зараховано до списків особового складу загону, на всі види забезпечення (а.с.43), а наказом №638-ОС від 07.08.2023 позивача, який вибув для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби, виключено зі списків особового складу (а.с.43-зв.). Тобто у період з 31.05.2023 по 07.08.2023 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 .
Надалі наказом начальника НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби №525-ОС від 10.08.2023 позивача зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 08.08.2023 (а.с.37).
Наказом в.о. начальника НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби №599-ОС від 11.06.2025 старшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби за підпунктом “г” (через сімейні обставини) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 12.06.2025 (а.с.37зв.-38).
Також встановлено, що у липні 2025 року представник позивача звертався до відповідачів із адвокатськими запитами щодо надання розрахунку грошового забезпечення, яке виплачувалося ОСОБА_1 за кожен календарний місяць служби в розрізі щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб, грошової компенсації за невикористані дні відпусток (основної та додаткових) (а.с.24-35).
Листом №09/17589-25-Вих від 01.08.2025 Військова частина НОМЕР_3 повідомила, що посадові оклади, оклади за військове звання, щомісячні додаткові та одноразові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 нараховувалися відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які розраховувалися виходячи з розміру 1762 гривні та визначалися шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 даної постанови (а.с.36).
Листом №09/10305-25-вх/289 від 04.08.2025 Військова частина НОМЕР_4 надала представнику позивача архівну відомість за 2023 рік із інформацією про грошове забезпечення ОСОБА_1 . Повідомила, що інформація про розміри грошового забезпечення військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлялися електронними повідомленнями на підрозділи, де вони проходили військову службу (а.с.42).
Листом №09/10550-25-Вх/1986 від 25.07.2025 Військова частина НОМЕР_1 надала представнику позивача довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за час військової служби в НОМЕР_5 прикордонному загоні за 2019, 2020 роки. Відповідно до наданих довідок розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців рядового та начальницького складу розраховувалися виходячи з розміру 1762 гривні та визначалися шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14 відповідно до постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704 (а.с.45-46).
Вважаючи, що під час проходження військової служби обчислення і виплату грошового забезпечення відповідачами здійснено з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідач Військова частина НОМЕР_1 у своїй апеляційній скарзі, зокрема, покликається на те, що позивач звернувся до суду із пропуском встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду на підставі частини третьої статті 123 КАС України.
Колегія суддів з такими доводами апеляційної скарги не погоджується з врахуванням наступного.
Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б урегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на військовій службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України.
Частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто, з вимогою про стягнення належних працівникові сум останній міг звернутись до суду в будь-який час, який не обмежувався строком звернення до суду.
Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 (далі - Закон №2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції.
Зокрема, частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі №580/9690/23, від 04 жовтня 2024 року у справі №200/1643/24, від 10 жовтня 2024 року у справі №200/5937/23.
Колегія суддів враховує те, що спірні правовідносини у цій справі виникли, зокрема щодо нарахування та виплати Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу грошового забезпечення у не належному розмірі за період з 01.01.2020 по 16.08.2020, тобто до 19.07.2022, тому право позивача на звернення до суду із відповідними позовними вимогами не обмежене будь-яким строком. 
Таким чином, доводи апелянта Військової частини НОМЕР_1 про порушення позивачем строку звернення до суду є безпідставними. 

Відносно доводів апеляційних скарг Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 по суті предмету спору щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (пункт 4 статті 9 Закону №2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 р. №704 (далі - Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Згідно пункту 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Тобто, на момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018 р.) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 Постанови №103, а саме:
“ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Відповідно до ст.6 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 05.10.2000 №2017-III (далі - Закон №2017-III) базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Також, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2019 рік” від 23.11.2018 № 2629-VIII було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У подальшому Закон України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №294-IX (далі - Закон №294-IX), Закон України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 №1082-IX (далі - Закон №1082-IX), Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 №1928-IX (далі - Закон №1928-ІХ), Закон України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 03.11.2022 №2710-IX (далі - Закон №2710-ІХ) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки не містять.
Тобто, положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з вказаною Постановою, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 р. - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Судом першої інстанції вірно зауважено, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
З огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 29.01.2020 положення п.4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п.4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закон України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік, оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом №2246-VIII на 01.01.2018 (1762 грн.) є меншим, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом №294-IX на 01.01.2020 (2102 грн), Законом №1082-IX на 01.01.2021 (2189 грн), Законом №1928-IX на 01.01.2022 (2481 грн), Законом №2710-ІХ на 01.01.2023 (2684 грн).
Крім того, зміни внесені Постановою №103, зокрема до п.4 Постанови №704, в якому визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, були визнані постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18 протиправними та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що є протиправним застосування Військовою частиною НОМЕР_1 та Військовою частиною НОМЕР_2 для визначення грошового забезпечення позивача розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив у період з 10.09.2019 по 16.08.2020, що підтверджується, зокрема, довідкою Військової частини НОМЕР_1 №3434 від 26.08.2025 (а.с.91).
Також матеріалами справи підтверджено, що у період з 18.08.2021 по 24.02.2021 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Отже, під час проходження військової служби у період з 01.01.2020 по 16.08.2020 у Військовій частині НОМЕР_1 та у період з 18.08.2020 по 24.02.2021 у Військовій частині НОМЕР_2 , позивачу виплачено у меншому, ніж законодавчо належало, розмірі грошове забезпечення, оскільки цими відповідачами невірно обраховано розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018, а не станом на 01.01.2020 та 01.01.2021.
Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги у відповідній частині, заявлені до відповідача-1 та відповідача-2. 

Відносно доводів апеляційних скарг відповідача-1 та відповідача-2 про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо виплатити грошового забезпечення, із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, то колегія суддів зазначає наступне.
Пункт 3 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”.
Приписами пункту 4 та 5 Порядку №44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до п.168.5 ст.168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Із огляду на зазначене, відповідач-1 та відповідач-2 у справі зобов`язані при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 перерахованого грошового забезпечення та інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби, компенсувати йому у повному обсязі суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки право на неї було набуте під час проходження військової служби та останній повинен був її отримати при звільненні, однак не отримав з вини відповідачів.
Зважаючи на вищенаведене, втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати йому вказаних виплат, не звільняє відповідачів компенсувати суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки саме протиправні дії відповідачів призвели до виплати позивачеві такої вже після звільнення з військової служби та як наслідок після втрати статусу військовослужбовця. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відносно позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 та відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати грошового забезпечення, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до положень статті 1 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За визначенням частини 1 статті 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ч. 2 ст. 2 Закону №2050-III).
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159 (далі - Порядок №159).
Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Судом першої інстанції вірно враховано правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 03.04.2025 у справі №420/1581/24, про те, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Таким чином, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток “нарахованого, але не виплаченого грошового доходу” за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації-невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17.
Відтак вимоги позивача щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення відповідно до положень Закону №2050-ІІІ не є передчасними та підлягають задоволенню.
Отже, доводи апеляційних скарг Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені у відповідній частині оскаржуваного рішення на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційних скарг Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин справи, у відповідній частині оскаржуваного рішення, дана вірно, а тому апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 слід відхилити. 

Водночас, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024, 2025 роки.
Так, частинами першою, третьою статті 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» (абзац третій пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ).
Пунктом 2 постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
В пункті 3 постанови №704 зазначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ, пункту 3 постанови № 704, з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затверджено інструкцію № 558, яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України.
У пункті 2 цієї інструкції надано визначення терміну «грошове забезпечення», що означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Пунктом 6 глави 8 розділу V інструкції № 558 встановлено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, розрахунковою величиною для обрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки військовослужбовця Держприкордонслужби є його місячне грошове забезпечення.
Позивач ставить питанням про включення до складу його місячного грошового забезпечення як військовослужбовця Держприкордонслужби додаткової винагороди, встановленої постановою №168, для обчислення грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Так, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168, в пункті 1 якої (на час виникнення спірних правовідносин) установив, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 580/9551/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 1 постанови № 168 чітко і однозначно передбачив, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. При цьому, в Академічному тлумачному словнику слово «постійний» визначається, зокрема, як: який триває ввесь час, не припиняючись і не перериваючись; - розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання військовослужбовцем участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; - визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із вказаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Відповідно Суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Колегія суддів також враховує, що Верховний Суд використовує указаний підхід для з`ясування правової природи додаткової винагороди, установленої пунктом 1 постанови № 168.
З огляду на зміст пункту 1 постанови №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.
Пунктом 2-1 постанови № 168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.
З метою визначення особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726 затверджено Особливості виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Такі Особливості визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), передбачених постановою № 168, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України.
Пунктом 2 цих Особливостей визначено розміри додаткової винагороди (залежно від підстав її нарахування) та винагород за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду).
З матеріалів справи видно, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №588-ОС від 08.06.2025 “Про виплату додаткової винагороди” наказано: виплатити додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за травень 2025 року за період з 01.05.2025 по 31.05.2025 включно військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно з додатком 1; виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за травень 2025 року за період з 01.05.2025 по 31.05.2025 включно військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно з додатком 3 (а.с.124).
Відповідно до додатку 1 до вказаного наказу ОСОБА_1 підлягала до виплати додаткова винагорода у розмірі 12580,65 грн, а відповідно до додатку 3 – додаткова винагорода в сумі 38709,68 грн (а.с.124зворот-125).
Згідно із даних архівної відомості за 2025 рік, виплата даних сум додаткової винагороди проведено позивачу у червні 2025 року (а.с.41).
Вказана архівна відомість містить також дані про виплату Військовою частиною НОМЕР_3 в липні 2025 року в користь ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (із розрахунку 100000 грн на місяць) в сумі 36666,67 грн та додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 (із розрахунку 30000 грн на місяць) в сумі 1000,00 грн.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу як на правову природу додаткової винагороди, так і на пункт 14 Особливостей, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якого винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей (а саме додаткова винагорода та винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення.
Тобто, на виконання пункту 2-1 постанови № 168 визначено механізм та умови виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди на період воєнного стану та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Зазначене сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди. У спірних правовідносинах додаткова винагорода, передбачена постановою 168, у встановленому законом порядку та окремим нормативним актом віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення. Як наслідок, така додаткова винагорода не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки військовослужбовцю Державної прикордонної служби України.
Відповідно, з огляду на особливості проходження служби в органах Державної прикордонної служби України, відповідач-4 правомірно керувався спеціальними нормативними актами, які врегульовують правовідносини, пов`язані, зокрема, зі здійсненням розрахунку та виплати винагород і компенсаційних виплат.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024, 2025 роки, та зобов`язання вказаного відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу компенсації за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024 2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди. 
Такі висновки апеляційного суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, сформованим, зокрема, у постанові від 12.02.2026 у справі №420/77/25, у постанові від 09.07.2026 у справі №240/4421/24, у постанові від 20.08.2026 у справі №200/766/25. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_3 знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції у відповідній частині. 
В такій ситуації, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача-4, з урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції в оскарженій частині прийнято рішення з невідповідністю його висновків обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи та підтверджує обґрунтованість доводів апеляційної скарги у відповідній частині.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне частково скасувати рішення суду першої інстанції, а саме, в частині задоволення позовних вимог заявлених до Військової частини НОМЕР_3 , і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
У решта частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наведених вище апеляційним судом мотивів. 

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. 
Отже, вихід за межі доводів апеляційної скарги допускається лише у випадку встановлення безумовних процесуальних порушень або неправильного застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційних скаргах відповідач-1, відповідач-2 та відповідач-4 оскаржували виключно висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог заявлених до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_3 відповідно. 
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог - позивач не оскаржує. 
В такій ситуації являються безпідставними доводи позивача про необхідність виходу суду апеляційної інстанції за межі вимог апеляційних скарг відповідачів Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , на підставі ч.2 ст.308 КАС України, та необхідність скасування рішення суду першої інстанції від 21.10.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період служби з 20.05.2023 по 18.06.2025, та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог. 
У розглядуваній справі апелянтами являються тільки відповідачі, а тому, суд апеляційної інстанції не може вийти за межі вимог цих апелянтів з метою погіршення їхнього становища в обсязі задоволених/відмовлених позовних вимог. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

постановив:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_3 - задоволити. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року в адміністративній справі №140/9048/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_4 Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про «визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України, що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024, 2025 роки, та зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023, 2024 2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44», - і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог. 
У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року в адміністративній справі №140/9048/25 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | В. В. Гуляк
судді | | Р. В. Кухтей
| | З. М. Матковська