Справа № 681/959/26
Провадження № 2/681/1010/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

03 вересня 2026 року         м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в особі головуючої - судді Горгулько Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі - ТОВ «ФК «Процент») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 12.04.2025 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 31873, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, кредитодавець надав позичальниці грошові кошти в сумі 7000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту.
Однак, відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 22.05.2026 утворилась заборгованість в розмірі 40220 грн, що складається з: заборгованості за процентами за користування кредитом – 26220 грн; 14000 грн штраф за порушення умов кредитного договору.
У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути вказану заборгованість, а також 2662,40 грн судових витрат та 10000 грн витрат на правову допомогу адвоката.
Ухвалою судді Полонського районного суду Хмельницької області від 13.07.2026 постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачці копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем 27.05.2026 листом.
Задля дотримання вимог цивільного процесуального законодавства відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження та пам`ятку про права та обов`язки за зареєстрованим місцем проживання, однак згідно з відміткою відділення Укрпошти від 22.07.2026 адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але, згідно з положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. Тобто судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідачки та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. 
У встановлений судом строк ОСОБА_1 відзив на позов не подала.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 12.04.2025 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено кредитний договір № 31874, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 7000 грн строком на 730 днів зі сплатою 1% за день за користування кредитом, періодичність сплати процентів кожні 20 днів.
ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувавши 12.04.2025 для ОСОБА_1 суму кредиту в розмірі 7000 грн на вказану відповідачкою платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек».
Однак, відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданих їй коштів та відсотків за користування ними.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Процент» у ОСОБА_1 за період з 12.04.2025 по 17.05.2026 наявна заборгованість в розмірі 47120 грн, що складається з: заборгованості за сумою кредиту в сумі 6900 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 26220 грн; 14000 грн штраф за порушення умов кредитного договору. 
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, судом враховується наступне.
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З наданої позивачем візуальної послідовності дій клієнта вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідачка порушує договір, в результаті чого наявна заборгованість в розмірі 47120 грн, що складається з: заборгованості за сумою кредиту в сумі 6900 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 26220 грн; 14000 грн штраф за порушення умов кредитного договору. 
Вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивач не заявляв.
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачкою по справі суду надано не було.
Указаний розмір заборгованості за процентами розмірі 26220 грн, нарахований відповідно до умов договору та в межах строку кредитування, а тому вказана сума в межах заявлених позовних вимог, підлягає до стягнення з відповідачки.
Щодо стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за штрафами в сумі 14000 грн, суд звертає увагу на таке.
Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У п.3.3-3.5 кредитного договору сторони передбачили відповідальність за порушення строків повернення кредиту відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та погодили, що позичальник сплачує товариству за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою 1% від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожен день користування коштами. У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник сплачує товариству штраф в розмірі 280 грн, починаючи з п`ятого дня такого невиконання.
Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки штрафні санкції за кредитним договором в розмірі 14000 грн нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто в межах строку кредитування з 26.02.2025 по 21.02.2026 ОСОБА_2 звільняється від обов`язку їх сплати на користь «ТОВ ФК «Процент».
Викладення на підставі Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» у новій редакції пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за кредитними договорами у період дії воєнного стану.
За таких обставин у задоволенні вимог про стягнення 14000 грн слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України , до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані: Договір про надання правничої допомоги від 03 червня 2024 року, який укладений між ТОВ «ФК «Процент»» та ФОП Руденко К.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, актом приймання-передачі наданих послуг від 26 січня 2026 року та витягом з реєстру №1 до вказаного акту з детальним описом наданих робіт та їх вартість, яка складає 10000 грн.
Як видно з детального опису наданих послуг, які надавалися адвокатом, вони складаються, зокрема із складення позовної заяви та подання позову до суду вартістю 9000 грн, та складання адвокатського запиту про витребування доказів в боржника вартістю 1000 грн.
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача в розмірі 6000 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов заявлено з ціною 40220 грн, а задоволено на суму 26220 грн, тобто на 65,20% (26220 х 100: 40220).
За таких обставин з відповідача на користь позивача слідстягнути 1735,89 грн (2662,40 грн х 65,20%) судового збору та 3912 грн (6000 х 65,20%) витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за процентами за користування кредитом за кредитним договором № 31873 від 12.04.2025 в розмірі 26220 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 1742,81 грн судового збору та 3927,60 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У решті вимог позову відмовити.
Відповідачкою може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачкою не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.  

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» місцезнаходження: бульвар Вроцлава Гавела,7 м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ 41466388.

Відповідачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя         Н.А.Горгулько