Справа № 760/6342/26
Провадження № 2/486/1571/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року    м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Далматової Г.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
учасники справи: позивач ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000», представники позивача Безсмертний О.О., Іконас Д.В., відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача Зінченко О.М.,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» (далі - ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ» «ДІМ 9000») звернулись до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 15051,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 967,44 грн, 3 % річних у розмірі 334,63 грн та понесенні судові витрати: судовий збір у розмірі 3328 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн.
Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 з 25 червня 2024 року.
ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором №2/05-02-24 ОК про передачу Житлового комплексу або його частини експлуатуючій організації від 05 лютого 2024 року, а також Публічним договором-приєднання про надання послуг (у публічному доступі на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Публічним договором-приєднання про компенсацію витрат (у публічному доступі на сайті https://www.dim9000.com/ або за посиланням - https://drive.google.com/drive/folders/1QRFhPdpx_J5QSTicQR8wTykpnsRQQvlj).
Відповідач, як власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК України зобов?язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.
Порушення відповідачем своїх обов?язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за період часу з 01 липня 2024 року по 30 листопада 2025 року, які позивач надав відповідачу, обумовило виникнення заборгованості у відповідача в загальному розмірі 16353,55 грн, яка складається з: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 15051,48 грн, інфляційних втрат - 967,44 грн, 3% річних - 334,63 грн. 
Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень ст. 625 ЦК України зобов`язаний також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох відсотків річних.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2026 року позовну заяву ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
Відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2026 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, яка надійшла до суду 30 червня 2026 року.
Ухвалою суду від 10 липня 2026 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів.
04 серпня 2026 року від представника позивача Іконоса Д.В. надійшли додаткові пояснення по справі, у якому представник позивача повідомляє, що після подання позовної заяви до суду, відповідачем у травні 2026 року здійснено оплату основної частини заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначені дії відповідача свідчать про фактичне визнання ним наявності заборгованості та обґрунтованості вимог позивача. Проте, ТОВ «Управляюча компанія «ДІМ 9000» заявляло позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції, а також понесенні судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн та стягнення судового збору у розмірі 3328 грн. Просить розглянути позовні вимоги в частині, що залишилася невиконаною відповідачем.
05 серпня 2026 року від представника відповідача Зінченка О.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі позовні вимоги. Зазначає, що імовірна заборгованість, заявлена до стягнення, погашена у повному обсязі 01 травня 2026 року - за два місяці до відкриття провадження у цій справі. Позивач про це знав і суд не повідомив. Позивач не довів правових підстав виникнення грошового зобов?язання: договір із відповідачем не укладався, публічні договори до справи не долучені та є недоступними, рішення зборів співвласників про обрання управителя не приймалося, що позивач визнав письмово. Позивач не довів факту, обсягу та вартості фактично наданих послуг, а ключовий доказ розміру боргу - довідка по оборотах особового рахунку, не є допустимим доказом. Позовну заяву підписано та подано особою, повноваження якої на представництво у цьому суді належним чином не підтверджені. Відповідач не заперечує загального обов?язку власника житла брати участь у витратах на утримання спільного майна багатоквартирного будинку. Предметом спору є інше: чи довів позивач конкретну суму, яку просить стягнути з конкретної особи, і чи існує ця сума станом на день розгляду справи. Вказує, що 01 травня 2026 року відповідач сплатив на рахунки позивача: 19083,96 грн – за утримання будинку (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 1.643282269.1 від 01 травня 2026 року), 445,47 грн – опалення та ГВП (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №2.643267053.1 від 01 травня 2026 року), 10 грн – опалення та ГВП (квитанція від 01 травня 2026 року, код квитанції 8413-8515-5838-2060), разом – 19539,43 грн. Відповідач наголошує, що платежі здійснені в рахунок нарахувань, виставлених позивачем, без визнання позову та без визнання правомірності самих нарахувань, виключно з метою припинення подальших нарахувань і мінімізації ризиків. Відповідач звертає увагу суду на письмове визнання позивачем ключової обставини справи. Так, листом ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» від 06 лютого 2026 року вих. № 06-02-2026-02, підписаним представником позивача, тим самим адвокатом Безсмертним О.О., позивач повідомив власника квартири у тому самому будинку: «Відповідно до статей 9, 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управитель багатоквартирного будинку обирається виключно за рішенням зборів співвласників, що оформлюється протоколом зборів співвласників. Станом на 06 лютого 2026 року рішення зборів співвласників щодо обрання управителя багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку не приймалося, у зв?язку з чим протокол зборів співвласників з відповідного питання відсутній». Таким чином, позивач власноруч і документально підтвердив, що збори співвласників будинку АДРЕСА_2 не проводилися; управителя цього будинку у встановленому законом порядку не обрано; протокол зборів співвласників відсутній. Отже, тарифи, за якими позивач здійснював нарахування відповідачу, не затверджувалися співвласниками, а встановлені виключно внутрішніми наказами директора позивача - наказом № 4 від 31 травня 2024 року (19,53 грн/кв.м) та наказом № 6 від 01 вересня 2025 року (23,54 грн/кв.м). Позивач самостійно визначив і розмір плати, і перелік послуг, і порядок їх зміни, не отримавши згоди жодного зі співвласників. На підтвердження вимог позивач подав: договір № 2/05-02-24 ОК від 05 лютого 2024 року із ТОВ «КИЇВМЕТБУДІНВЕСТ»; акт приймання-передачі житлового будинку від 05 лютого 2024 року; накази про встановлення тарифів; статут; виписку з ЄДР; довідку по оборотах особового рахунку; власний розрахунок. Жоден із цих документів не стосується відповідача персонально і жоден не фіксує надання йому конкретної послуги. У справі відсутні: акти виконаних робіт (наданих послуг) із підрядними організаціями за спірний період; акти приймання-передачі послуг відповідачу; кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території; документи, що підтверджують структуру та економічне обґрунтування тарифу; докази направлення відповідачу рахунків (квитанцій) на оплату за спірний період; первинні бухгалтерські документи, що підтверджують надходження або ненадходження коштів. Єдиним документом, поданим позивачем на підтвердження самого факту та розміру заборгованості, є «Довідка по оборотах особового рахунку №ОклПП56Бкв419», яка не містить номера, дати складення та підпису відповідальної посадової особи позивача - керівника, головного бухгалтера, фінансового директора, бухгалтера тощо, а підписана «Представник - Олександр БЕЗСМЕРТНИЙ» із проставленням відбитка печатки адвоката. Довідка по оборотах особового рахунку є фінансово-господарським (первинним бухгалтерським) документом підприємства, що фіксує господарські операції з нарахування та оплати послуг. Адвокат не є і не може бути особою, відповідальною за здійснення господарської операції позивача. Розрахунок заборгованості є недостовірним, оскільки містить нарахування за межами заявленого періоду. Позивач заявляє період з 01 липня 2024 року, проте, довідка по оборотах містить нарахування за червень 2024 року в розмірі 170,28 грн, і ця сума включена до першого рядка розрахунку (1021,79 грн = 851,51 грн + 170,28 грн). Фактичний період нарахування ширший за заявлений у позовній заяві, що свідчить про невідповідність розрахунку предмету позову. Також, довідка містить нарахування за колонкою «503. Опалення» у розмірі 55,87 грн (листопад 2025 року): замість тарифних 1 026,34 грн нараховано 1 082,21 грн. Позивач не надав доказів того, що він є виробником або транспортувальником теплової енергії, і не надав ліцензії, передбаченої Законом України «Про теплопостачання». Розрахунок інфляційних втрат побудований на індексах, наведених у самій таблиці позивача, без посилання на офіційні дані Державної служби статистики України та без долучення відповідного документа до матеріалів справи. За відсутності встановленого строку виконання та за недоведеності факту пред`явлення вимоги прострочення грошового зобов`язання не настало, а тому підстав для нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України не виникло. Також, представник відповідача посилається на те, що позовну заяву підписано та подано особою, повноваження якої на представництво у цьому суді належним чином не підтверджені. Окремо представник відповідача зазначає про недобросовісне користування позивачем процесуальними правами: позивач приховав від суду факт погашення заборгованості; зазначив недостовірні відомості про відповідача; штучно збільшив розмір судового збору; представник позивача підписує документи господарської діяльності позивача. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт і ціною позову. Відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв?язку з розглядом цієї справи. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести, становить 9000 грн. Докази будуть подані у порядку та строки, встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Просить поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на подання відзиву та прийняти його до розгляду, відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
06 серпня 2026 року представник відповідача Зінченко О.М. подав до суду пояснення щодо «Додаткових пояснень» позивача від 03 серпня 2026 року. В яких зазначає, що за змістом пояснення позивача є прихованою зміною предмета позову. У прохальній частині документа позивач просить розглянути вимоги «в частині, що залишилася невиконаною», та стягнути лише 1302,07 грн, тоді як позовом заявлено 16353,55 грн. Для такого волевиявлення ЦПК України передбачає виключні процесуальні форми: заяву про зменшення розміру позовних вимог (ч. 2 ст. 49 ЦПК України, подається до початку розгляду справи по суті) або заяву про відмову від позову у відповідній частині (ст. 206 ЦІК України, з наслідком закриття провадження за п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України). Жодної з цих заяв позивач не подав. Повноваження підписанта не підтверджені.
Ухвалою суду від 07 серпня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
17 серпня 2026 року представником позивача Іконасом Д.В. подано заяву про усунення недоліків, до якої, на підтвердження повноважень Іконоса Д.В., долучено сформовану директором позивача в системі «Електронний Суд» довіреність від 11 серпня 2026 року та наявний в системі «Електронний Суд» Витяг з ЄДР від 24 лютого 2026 року. На підтвердження повноважень адвоката Безсмертного О.О. долучено ордер серія AI №2282460 від 14 серпня 2026 року. В заяві про усунення недоліків зазначено, що позовна заява у даній справі подана до канцелярії Солом?янського районного суду м. Києва 21 січня 2026 року, що підтверджується відповідним штампом на екземплярі позовної заяви позивача. Оскільки після подання позовної заяви до суду, а саме, у травні 2026 року, відповідачем здійснено оплату основної частини заборгованості за житлово-комунальні послуги, то позивач вважає за необхідне скористатись своїм правом, визначеним у пункті 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, та заявити про зменшення позовних вимог. Наголошують, що зазначені дії відповідача з оплати основної суми заборгованості свідчать про фактичне визнання ним наявності заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та обґрунтованості вимог позивача. Враховуючи здійснену відповідачем оплату основного боргу вже після подання позовної заяви, просять зменшити розмір позовних вимог у даній справі, а саме, стягнути суму у розмірі 1302,07 грн, яка складається з: інфляційних втрат - 967,44 грн, 3% річних - 334,63 грн. Також, просять стягнути з відповідача понесені судові витрати, в тому числі сплачений судовий збір в розмірі 3328,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
Ухвалою суду від 18 серпня 2026 року справу призначено до розгляду на 15 вересня 2026 року.
07 вересня 2026 року представник відповідача Зінченко О.М. подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що позиція відповідача по суті спору викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач не повторює наведених у ньому доводів і просить суд розглядати відзив і ці пояснення як єдину позицію. Прострочення боржника (ч. 1 ст. 612 ЦК України) настає, якщо він не виконав зобов?язання у строк (термін), встановлений договором або законом. Отже, без установленого строку виконання та факту його спливу прострочення юридично неможливе, а ст. 625 ЦК України не може бути застосована. Зазначає, що позивач визначив початком прострочення виконання зобов`язання 01 липня 2024 року. Ані позовна заява, ані «Додаткові пояснення», ані заява від 14 серпня 2026 року не містять жодного слова про те, коли саме і на підставі чого настав строк оплати. Тобто плата за липень 2024 року визнана простроченою у перший день того самого липня - ще до закінчення місяця, за який вона нараховується, і до того, як послуга за цей місяць була надана в повному обсязі. Ця конструкція неможлива за будь-якого тлумачення. Право власності на квартиру відповідач набув 25 червня 2024 року, за розрахунком позивача відповідач опинився у простроченні вже на шостий день після набуття права власності, не отримавши жодного рахунку і не маючи строку, який можна було б порушити. Строк оплати не встановлений за нормами, які навів сам позивач (ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (оплата щомісяця, «якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором») і п. 5 ч. 2 ст. 7 того самого Закону (оплачувати «у строки, встановлені відповідними договорами»). Обидві норми відсилають до договору, якого між сторонами немає, а тексти публічних договорів до матеріалів справи не долучені. Таким чином, строк, який відповідач нібито порушив, жодним документом справи не встановлений. Позивач не назвав ані дати, ані пункту, ані документа, з якого цей строк походить. За відсутності встановленого строку діє ч. 2 ст. 530 ЦК України: боржник повинен виконати обов?язок у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги. Доказів пред?явлення відповідачу вимоги/претензії, із доказами направлення позивач не подав. Вказує, що розрахунок за ст. 625 ЦК України є методологічно хибним. Так, нарахування здійснюється з першого дня того самого місяця, за який нараховується плата: за липень 2024 року плата 851,51 грн нарахована протягом липня - і в цьому ж липні на неї нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних. До першого рядка розрахунку (1021,79 грн) включено, крім липня 2024 року (851,51 грн), також нарахування за червень 2024 року - 170,28 грн (рядок 202406 довідки по оборотах), тобто за період, який до предмета позову не входить. Нарахування здійснено на наростаючий підсумок заборгованості із застосуванням до кожного місяця індексу лише цього місяця, а не на кожен щомісячний платіж окремо. Щодо останнього Київський апеляційний суд у постанові від 21 березня 2025 року у справі №753/22138/24 за позовом цього ж позивача зазначив: «враховуючи правову природу 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені ст. 625 ЦК України, зазначені нарахування здійснюються на кожен щомісячний платіж, який не був здійснений боржником у строк визначений законом чи договором». Крім того, зазначає, що послідовне подання документів про повноваження, оформлених із порушенням закону, має бути враховане при вирішенні питання про розподіл судових витрат, саме за послуги, надані на підставі таких документів. Вимога про стягнення 9000 грн не ґрунтується на підтвердженій договірній підставі, не підкріплена доказами фактичного понесення витрат, спирається на акт, що засвідчує ще не надану послугу, містить розбіжність в описі робіт, подвійне врахування однієї роботи та оплату аналізу документів, яких у справі немає. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 25 червня 2024 року ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7). Загальна площа квартири становить 43,6 кв.м.
Справа передавалась за підсудністю до декількох судів, востаннє за зареєстрованим місцем проживання відповідача. 
Приписами ч. 1 ст. 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. 
05 лютого 2024 року між ТОВ «КИЇВМЕТБУДІНВЕСТ» та ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» укладено договір № 2/05-02-24/ОК про передачу житлового комплексу або його частини експлуатуючій організації, відповідно до умов якого забудовник передав позивачу функції з експлуатаційного утримання житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-10).
На виконання зазначеного договору сторонами складено акт приймання-передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування від 05 лютого 2026 року (а.с. зворот 8, 9).
Крім того, позивачем надано наказ № 4 від 31 травня 2024 року про встановлення тарифів, у зв`язку із підвищенням вартості електроенергії та наказ № 6 від 01 вересня 2025 року про встановлення тарифів для ЖК «Окланд» (а.с.10, 11).
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем подано довідку по оборотах особового рахунку № ОклПП56Бкв419 (а.с. 15) та розрахунок сум, що стягуються (а.с. 16-17), відповідно до якого з 01 липня 2024 року по 30 листопада 2025 року у відповідача утворилась заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 16353,55 грн, яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 15051,48 грн, інфляційних втрат у розмірі 967,44 грн та 3% річних у розмірі 334,63 грн (а.с. 16-17).
Представником відповідача надані копії квитанцій: № 1.643282269.1 від 01 травня 2026 року про сплату на рахунок позивача 19083,96 грн за утримання будинку; № 2.643267053.1 від 01 травня 2026 року на суму 445,47 грн за опалення та ГВП; № TS210039 від 01 травня 2026 року на суму 10 грн – доплата за опалення та ГВП.
Крім того, відповідачем до відзиву долучено: квитанції ТОВ «УК «ДІМ 9000» за березень 2026 року (заборгованість становить 19083,96 грн за утримання будинку; 455,47 грн за опалення) та червень 2026 року (заборгованість становить 3079,02 грн за утримання будинку); копію акту приймання-передачі квартири від 25 червня 2024 року; копію відповіді ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» № 06-02-2026-02 від 06 лютого 2026 року ОСОБА_2 ; скриншоти переписки відповідача з ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги та судові витрати; рішення Ради адвокатів України від 15-16 грудня 2023 року №137 «Про затвердження роз`яснення щодо використання бланків ордерів на надання правничої (правової) допомоги та копії рішень судів першої та апеляційної інстанції». 
Позивач зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 967,44 грн та 3% річних у розмірі 334,63 грн.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового або немайнового права та інтересу.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається належним йому майном на власний розсуд.
Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
За змістом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк.
Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання, зокрема обов`язок сплатити суму боргу, індекс інфляції та три проценти річних, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Разом із тим сам по собі обов`язок власника брати участь у витратах на утримання належного йому майна не звільняє особу, яка звернулася до суду із вимогою про стягнення відповідної заборгованості, від обов`язку довести належними та допустимими доказами правові підстави виникнення спірного грошового зобов`язання, обсяг фактично наданих послуг, правильність їх вартості та розрахунку заявленої до стягнення суми.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, технічний і протипожежний стан спільного майна багатоквартирного будинку, а також виконувати рішення зборів співвласників.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).
Докази у цивільному процесі повинні бути: належними, допустимими, достовірними, достатніми.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Зі змісту ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, у даній справі саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести належними, допустимими та достатніми доказами існування між сторонами грошового зобов`язання, правові підстави здійснення спірних нарахувань, фактичне надання житлово-комунальних послуг, їх обсяг, вартість та правильність визначення заявленої до стягнення суми, тоді як суд вирішує спір виключно на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінюючи їх у сукупності відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.
Так, позивач посилається на те, що ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» здійснює експлуатаційне утримання будинку АДРЕСА_2 на підставі договору №2/05-02-24/ОК від 05 лютого 2024 року, укладеного із забудовником ТОВ «КИЇВМЕТБУДІНВЕСТ», а тому відповідач, як власник квартири, зобов`язаний оплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
На підтвердження заявлених вимог позивачем надано договір про передачу житлового комплексу або його частини експлуатуючій організації №2/05-02-24 ОК від 05 лютого 2024 року, акт приймання-передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування від 05 лютого 2024 року, накази про встановлення тарифів, довідку по оборотах особового рахунку, розрахунок заборгованості. Саме на ці документи позивач посилається як на докази правомірності своєї діяльності та нарахувань.
Однак, подані документи не звільняють позивача від обов`язку довести склад послуг, факт їх фактичного надання у спірний період, обсяг таких послуг, порядок формування їх вартості та правильність нарахування саме щодо відповідача.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не укладено договір про надання про надання житлово-комунальних послуг.
Суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, який у подальшому неодноразово підтверджений Верховним Судом, зокрема у постановах від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц (провадження №61-11107св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №752/1701/16-ц, відповідно до якого відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не звільняє споживача від обов`язку оплачувати фактично отримані послуги. Водночас обов`язок з оплати виникає лише за умови доведення фактичного надання таких послуг, а питання фактичного користування ними входить до предмета доказування у справі.
Суд бере до уваги наведені позивачем пояснення щодо здійснення ним експлуатаційного утримання будинку на підставі договору із забудовником. Разом із тим сама по собі правова кваліфікація позивачем своєї діяльності як експлуатуючої організації не звільняє його від процесуального обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позивач, звертаючись до суду, повинен довести не лише те, що він здійснює певну діяльність у будинку, а й те, що саме відповідачу були надані послуги у визначеному обсязі, за визначеною вартістю, у відповідний період та що розрахунок заявленої до стягнення суми є перевіреним і документально підтвердженим.
Суд також враховує, що відповідач не заперечує сам по собі обов`язок власника брати участь у витратах на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, однак заперечує проти заявленої позивачем суми з підстав недоведеності правомірності нарахувань, відсутності належного розрахунку, відсутності підтвердження фактичного надання послуг та ненадання документів, на підставі яких визначено вартість таких послуг.
У відзиві представник відповідача зазначає, що імовірна заборгованість, заявлена до стягнення, погашена у повному обсязі 01 травня 2026 року. Платежі здійснені відповідачем в рахунок нарахувань, виставлених позивачем, без визнання позову та без визнання правомірності самих нарахувань, виключно з метою припинення подальших нарахувань і мінімізації ризиків.
Надані позивачем накази № 4 від 31 травня 2024 року та № 6 від 01 вересня 2025 року є внутрішніми організаційно-розпорядчими документами товариства. Такі накази можуть свідчити про внутрішнє визначення позивачем цінової пропозиції або зміну окремих складових тарифу, однак самі по собі не підтверджують фактичне надання послуг відповідачу, не підтверджують обсяг таких послуг та не є достатнім доказом правильності нарахування заявленої до стягнення суми.
Для підтвердження цих обставин необхідними є належні первинні документи, зокрема акти виконаних робіт, акти приймання-передачі послуг, платіжні документи, документи щодо фактичного виконання договорів та інші докази, які дають можливість перевірити реальність, обсяг і вартість наданих послуг.
Надані позивачем документи у їх сукупності не дають суду можливості встановити, які саме послуги були фактично надані у спірний період, у якому обсязі, за якою вартістю, на підставі яких вихідних даних та яким чином сформовано заявлену до стягнення суму.
Наданий позивачем розрахунок не може замінювати собою первинні документи, які підтверджують фактичне надання послуг, їх обсяг, тариф, період та підстави виникнення обов`язку з оплати.
Крім того, як вбачається довідки по оборотах особового рахунку №ОклПП56Пкв419, вона не містить номеру, дати її складення та підпису відповідальної особи, натомість підписана представником Олександром Безсмертним з відбитком «адвокат», який не є належною особою на підписання бухгалтерських документів щодо наявності чи відсутності заборгованості відповідача.
Крім того, в даній довідці міститься заборгованість по опаленню, однак відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року, позивач не є виробником або транспортувальником теплової енергії. Крім того, відповідно до Закону України «Про теплопостачання», виробник має отримати ліцензію, яку не надано позивачем.
За змістом статей 12, 13, 76, 77, 81, 89 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. Суд не може ґрунтувати рішення на припущеннях, а також не може самостійно збирати докази на користь сторони або замінювати позивача у виконанні його процесуального обов`язку щодо доказування.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт надання відповідачу житлово-комунальних послуг, правомірність визначення їх вартості, правильність розрахунку основної заборгованості, а також наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Наявність у відповідача права власності на квартиру та загальний обов`язок власника утримувати майно не звільняють позивача від доказування факту, обсягу, вартості та правильності нарахування конкретної заборгованості.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов (постанова Верховного Суду №752/2345/16-ц від 20.03.2019).
Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» до ОСОБА_1 , які були ним зменшені, про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 967,44 грн та 3% річних у розмірі 334,63 грн є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Товариству з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» відмовити у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне найменування позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000», місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 17/8, офіс 6, ЄДРПОУ 44162623.
Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя        Г. А. Далматова