КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 363/2380/26 Головуючий у І інстанції Баличева М.Б.
Провадження № 22-ц/824/3191/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

06 липня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника  ОСОБА_1 - адвоката Хараїм Ольги Валеріївни на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2026року про притягнення 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вишгородського районного суду Київської області Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Згідно даної постанови, 01 квітня 2026 року о 08 год. 05 хв. в селі Хотянівка (Міжріччя) по вул. Липова, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Вольцваген Амарок, державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Drager 6820» під запис боді камери 855364, номер тесту 617, результат огляду - 0,33 проміле, чим порушив п. 2.9.а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, захисник  ОСОБА_1 - адвокат Хараїм О.В.подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2026 року скасувати, провадження у даній справі закрити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 у день та час, зазначений у протоколі. 
Вказує на те, що твердження працівника поліції, що саме о 08 годині 05 хвилин 01 квітня 2026 року ним виявлено та зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не відповідають дійсності, оскільки відеофіксація правопорушення уповноваженим органом в цей час не здійснювалася і свідків, які б могли підтвердити дану обставину, не встановлено. 
Щодо відеозапису, на який послався суд першої інстанції, як на доказ встановлення факту керування автомобілем, сторона захисту звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази щодо походження наданого суду відеозапису. Невідомо хто є власником чи користувачем технічного пристрою на який здійснювався відеозапис. Не встановлено хто саме здійснював відеозапис, де, коли, за яких обставин відбувалась ця подія, у який час, яку дату. Чи є пристрій, на який здійснювався відеозапис технічно справним, чи пройшов він повірку та сертифікацію. 
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що з відеозаписів здійснених поліцейськими на бодікамери вбачається, що ОСОБА_1 спокійно та адекватно спілкувався з поліцейськими, погодився пройти огляд та не виявляв (поведінкою або висловленнями) очевидних ознак сп`яніння, фактично заперечував стан свого сп`яніння, а після оголошення результату приладу, він вочевидь мав сумніви стосовно стану сп`яніння, працівники поліції не роз`яснили йому відповідні права, на що пов`язані з цим, а лише формально отримали згоду ОСОБА_1 саме з показаними йому цифрами, а не тим, що він погодився, що перебуває і стані сп`яніння, та не роз`яснили про можливість прослідувати до медичного закладу після чого зазначили про те, що буде складатись протокол, що і робиться далі. 
Відеозаписом з нагрудних камер поліцейських не підтверджено факту визнання ОСОБА_1 свого перебування у стані алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, наявний відеозапис підтверджує той факт, що ОСОБА_1 погодився з результатом огляду не внаслідок усвідомленої згоди з ним, а внаслідок відсутності роз`яснення йому зрозумілою мовою можливості прослідувати до медичного закладу саме для оскарження результату, а нормальна та адекватна поведінка водія, характер спілкування з правоохоронцями, незначний рівень сп`яніння, встановлений приладом, вказують на наявність сумніву в достовірності проведеного огляду на місці. 
Крім того, сторона захисту вважає, що використання технічного засобу «Drager Alcotest» 6820 №ARLJ 0473 після закінчення строку дії відповідних документів могло вплинути на достовірність та правильність показників результату проведеного тестування, внаслідок чого результати такого огляду мають бути визнані судом недопустимими доказами. 
Також, сторона захисту вважає, що наявні в матеріалах справи відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, на якому відображено частковий порядок проведення огляду та оформлення адміністративного матеріалу, при цьому не зафіксовано моменту виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та їх перевірки на місці зупинки, не може бути визнаний належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 .
Таким чином, вищевикладені обставини вказують на неналежність та недопустимість наявного в матеріалах справи відеозапису з невстановленого пристрою, а також недійсність огляду в силу приписів ч. 5 ст. 266 КУпАП, що у свою чергу безпосередньо вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що складений працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.
Крім того, при складанні протоколу працівниками поліції, було грубо порушено конституційне право ОСОБА_1  на захист, оскільки  ОСОБА_1 не були роз`ясненні права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Також сторона захисту вказує на те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування автомобілем.
Належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. 
Захисник ОСОБА_1  - адвокат Хараїм О.В. приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи винним  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції керувався результатом тесту на стан алкогольного сп`яніння, дійшов висновку про підтвердження вини ОСОБА_1 даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно, всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, п. 2.9 А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного пункту 2.9А Правил дорожнього руху України ОСОБА_1  дотримано не було.
Встановивши винуватість ОСОБА_1  у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: 
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №629126 від 01 квітня 2026 року, який складений відносно  ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06 листопада 2015 року № 1376, та з якого вбачається, що 01 квітня 2026 року о 08 год. 05 хв. в селі Хотянівка (Міжріччя) по вул. Липова, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Вольцваген Амарок, державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу Drager 6820 під запис боді камери 855364, номер тесту 617, результат огляду - 0,33 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9.(а) ПДР України;
- відеозапис, який міститься на компакт-диску, де зафіксовано, що ОСОБА_1  керував транспортним засобом Вольцваген Амарок, державний номер НОМЕР_1 , та відеозаписами з бодікамер працівників поліції, на яких зафіксовано, що після встановлення особи водія в останньої були виявленні ознаки алкогольного сп`яніння та було запропоновано пройти відповідний огляд, у зв`язку з підозрою у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, при цьому ОСОБА_1 на проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» погодився, не заперечував проти результату огляду;
- роздруківку з приладу «DRAGER ALCOTEST 7510», тест № 617, з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, який склав 0,33 % (проміле) проведений 01.04.2026 з підписом ОСОБА_1 ;
- акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 01 квітня 2026 року, в якому вказані виявленні ознаки, запах алкоголю з порожнини рота, результати огляду 0,33 %;
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (ч. 1 ст. 266 КУпАП, п. 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).
Вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452).
Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395.
П. 1 Розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
Долучений до справи відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Підстави вважати вищевказаний відеозапис недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на ньому зафіксовані усі процесуальні дії, які мав вчинити поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про факт вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.
В рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,  ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Вина  ОСОБА_1 підтверджена дослідженими матеріалами справи. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки судді місцевого суду щодо доведеності вини  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства.
Доводи апелянта про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водіїв, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої
спільним наказом МВС, МОЗ від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Доказів порушення працівниками поліції вказаної інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення в собі не містять та скаржником не подані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції. 
Доказів оскарження дій працівників поліції до відповідних органів захисником не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що 01 квітня 2026 року  ОСОБА_1 не керував транспортним засобом не відповідають дійсності, оскільки з переглянутого відеозапису вбачається, що останній керував транспортним засобом Вольцваген Амарок, державний номер НОМЕР_1 , та здійснивши зупинку перед перехрастям, вийшов з автомобіля.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозапис з камери відео спостереження не є належним доказом встановлення факту керування автомобілем ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються, зокрема на підставі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Аналіз ст. 251, 252 КУпАП дозволяє зробити висновок, що цими нормами встановлено дві головні процесуальні вимоги до всіх доказів, невідповідність яким забороняє використання відеозапису як доказу. Ці вимоги - належність (наявність інформації, що має значення для правильного вирішення справи) і допустимість (законне отримання цієї інформації з дозволеного джерела).
Отже, відеозаписи з камер спостереження є належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП та підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Сам по собі факт отримання відеозапису з камер спостереження не свідчить про його недопустимість як доказу, а доводи апеляційної скарги з цього приводу ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального закону.
В матеріалах справи наявні оптичні диски з відеофайлами, які мають в собі інформацію, необхідну для правильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії декларації про відповідність технічного засобу «Drager Alcotest 6820» № ARLJ 0473 сплив 07 червня 2023 року, у зв`язку з чим зазначений прилад не міг використовуватися для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими.
Зазначені доводи спростовуються листом Вишгородського районного управління поліції ГУНП у Київській області, з якого вбачається, що чинне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки є єдиним та достатнім документом, який підтверджує відповідність газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» № ARLJ 0473 установленим метрологічним вимогам та надає законні підстави для його використання за призначенням протягом строку дії такого свідоцтва.
В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу;17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.
В ст. 17 цього Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. В ст. 27 цього Закону врегульовано питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки. Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться:
науковими метрологічними центрами;
метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації;
метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.
Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.
Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.
У вказаному Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл», який офіційним представником виробника, на медичні вироби «Газоаналізатори Drager Alсotest», зокрема газоаналізатор «Drager Alcotest 6820». На офіційному сайті ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл», який надає послуги сервісного центру для гарантійного та післягарантійного обслуговування приладі алко- та наркодіагностики Drager зазначено, що для використання приладів у професійній діяльності у підрозділах Департаменту патрульної служби та Управління національної поліції, Міністерства охорони здоров`я та службах охорони праці та безпеки підприємств необхідне своєчасне проведення операцій «Сервісне технічне обслуговування», «Градуювання» та «Повірка» принаймі 1 раз на 12 місяців.
Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування)
Газоаналізатори виробництва концерну Drager Safety AG & Co. KGaA (Німеччина), що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.
Згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» для приладів, що використовуються на території України, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» становить один рік.
Отже, технічні засоби, що використовуються органами Національної поліції України для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в один рік. Від проведення повірки засобу вимірювальної техніки залежить точність, якість роботи та строк служби приладів.
Оскільки останнє калібрування даного приладу «Drager «Alcotest 6820» було проведено 24 лютого 2026 року, то станом на дату проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, інтервал калібрування даного приладу не закінчився.
Крім того, огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Drager Alcotest 6820 проводився за згодою ОСОБА_1 Газоаналізатор «Drager Alcotest 6820», який був застосований під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, дозволений МОЗ України, має свідоцтво про державну реєстрацію, а відтак, є спеціальним технічним засобом, який був правомірно застосований працівниками поліції, чим спростовуються доводи апелянта про незаконність та безпідставність використання газоаналізатору під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, сам по собі факт закінчення строку дії декларації про відповідність не свідчить про непридатність газоаналізатора до експлуатації чи недопустимість отриманих із його використанням результатів вимірювання, оскільки належність і придатність такого засобу вимірювальної техніки до застосування підтверджується чинним свідоцтвом про повірку, яке на момент проведення огляду було дійсним.
Доводи апеляційної скарги про невживання алкогольних напоїв, також спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом, з якого вбачається, що в протоколі ОСОБА_1 власноруч написав «вчора вживав коньяк».
Твердження, наведені в апеляційній скарзі, про те, що з боку працівників поліції мала місце провокація до вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки стороною захисту не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження таких доводів. 
Крім того, сторона захисту сама зазначає, що пропонування з боку працівників поліції заплатити грошові кошти ніде не зафіксовано, що також не підтверджує її тверджень про наявність провокації.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не відсторонили водія від керування транспортним засобом суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1  у порушенні п. 2.9 Правил дорожнього руху України за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та спростовуються розпискою останнього про відсторонення від керування транспортними засобами.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявне в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння не містить підпису ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє як необґрунтоване виходячи з такого.
Якщо водій погодився на проведення огляду він направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п.8 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року). З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п.9 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року та п.7 Порядку від 17 грудня 2008 року). Огляд проводиться у присутності поліцейського, який застосовує відеокамеру.
Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, перший примірник якого видається під підпис поліцейському (п.17, 20 розділу ІІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року, п.13 Порядку від 17 грудня 2008 року).
Отже, за змістом даних норм направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складається не для вручення водію і йому не передається, як помилково вважає скаржник, а складається працівником поліції для лікаря, як підстава проведення цим лікарем огляду особи, і відповідно таке направлення залишається у лікаря. Вся процедура огляду водія у медичному закладі проводиться виключно за участю поліції, яка і доставляє водія до лікарні, а не водій сам прибуває туди із направленням.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння  ОСОБА_1 проходив на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», з результатом огляду погодився, тому в такому випадку направлення на огляд лікаря взагалі не складається.
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не проводилась безперервна відеофіксація обставин виявленого правопорушення, що є порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18 грудня 2018 року № 1026, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.
Ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення відео з бодікамери поліцейського, в тому числі повного відео з моменту зупинки.
Так згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
Отже, долучення працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення фрагментів відео з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) щодо відмови особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння носить ініціативний характер і посилання апелянта на наявність такого обов`язку необгрунтовані.
Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд були дослідженні судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінку. 
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, останньою не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідає обставинам справи та вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2026року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Хараїм О.В - залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Хараїм Ольги Валеріївни залишити без задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2026 року про притягнення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній