ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3029/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., дослідивши матеріали справи
За позовом керівника Смілянської окружної прокуратури
в інтересах держави в особі:
1) Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради
2) Смілянської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд»
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 104 816, 36 грн
Учасники судового процесу:
прокурор: Буковчаник Є.І.;
від позивача-1: не з`явився; 
від позивача-2: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Керівник Смілянської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Смілянської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 104 816, 36 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що додаткові угоди №№ 3, 4, 5, 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, якими збільшено ціну за електричну енергію, укладені без належного підтвердження коливання ціни товару на ринку. Збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 104 816, 36 грн грошових коштів.
Крім того, у прохальній частині позовної заяви прокурор просив суд залучити Північний офіс Держаудитслужби до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/3029/25. Призначено підготовче засідання у справі на 29.10.2025.
16.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого відповідач посилався на те, що єдиним органом державної влади, уповноваженим здійснювати контроль за дотриманням процедур закупівлі з повним переліком законних повноважень для цього є Держаудитслужба України, яка повинна виступати в даній справі позивачем, тому, враховуючи обраний прокуратурою склад учасників, на думку відповідача, підстави та повноваження для представництва прокурором держави в інтересах позивача в даній справі відсутні.
17.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги прокурора не визнав в повному обсязі, вважав їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. За ствердженням відповідача, умовами договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020 при його підписанні сторонами було передбачено можливість внесення змін до нього, в тому числі, і зміни ціни. Крім того зазначив, що договір передбачає умови збільшення ціни на підставі Закону України «Про публічні закупівлі», що не є порушенням законодавства. Відповідач посилався на те, що додаткові угоди № 4 від 12.08.2020 та № 6 від 14.12.2020 були укладені між сторонами виключно через зміну регульованого тарифу згідно п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а не через коливання ціни на ринку електроенергії, наголосивши на тому, що ніяких відсоткових обмежень при цьому не встановлюється, оскільки ціна по суті не збільшується, натомість змінюються закладений в неї регульований тариф. Щодо укладення додаткової угоди № 3 від 19.05.2020 та № 5 від 21.09.2020 відповідач вказав про те, що останні укладені із дотриманням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у зв`язку із коливанням ціни електричної енергії на ринку. Відповідач у відзиві зазначив, що на ринку електричної енергії купівля-продаж та постачання здійснюється погодинно, при цьому вартість може суттєво відрізнятися навіть в межах однієї доби. Як зазначив відповідач, висновки Черкаської Торгово-промислової палати, які послугували для укладення наведених додаткових угод №№ 3 та 5 до договору, документально підтвердили зростання ціни товару на ринку та дають підстави для висновку про наявність коливання (в сторону підвищення) ціни електричної енергії на ринку. Відповідач вважає, що наявність вказаних експертних висновків Торгово-промислової палати, виданих у різний період із зазначенням цін на електричну енергію на ринку ВДР, РДН у різний часовий період дає змогу чітко прослідкувати саме динаміку зміни цін на ринку електричної енергії у бік збільшення та установити факт наявності коливання ціни. Відповідач також зауважив, що наразі жодним нормативно-правовим актом, зокрема п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», не затверджений виключний перелік підтверджувальних документів щодо коливання ціни товару на ринку, в тому числі відсутні законодавчо визначені обов`язкові вимоги до назви, змісту, проміжку часу, періоду або конкретної дати, коли визначається коливання ціни, для таких документів, крім того не передбачено необхідності документального підтвердження факту зміни ціни за одиницю товару. З огляду на наведене вище, відповідач вважає, що при укладанні додаткових угод № 3 та№5, якими збільшено ціну за електричну енергію, було дотримано вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» оскільки зазначену ціну збільшено в межах коливань ціни товару на ринку, що не суперечить нормам Закону. Додатково відповідач посилається на те, що підвищення ціни за одиницю електричної енергії до 10 % пропорційно збільшенню ринкової ціни шляхом укладання кількох додаткових угод, за умови наявності коливання ціни електричної енергії на ринку, повністю відповідає нормам Закону України «Про публічні закупівлі» і не суперечить йому. На переконання відповідача, ліміт до 10 %, як про це зазначено в п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», застосовується не як максимальній ліміт зміни ціни за весь час дії договору, а кожного разу при внесенні до нього змін, за наявності коливання ціни на ринку в сторону збільшення, у той час як Законом не передбачено, що 10 % поріг збільшення ціни розраховується при кожній зміні ціни саме від первинної ціни договору, як це зазначає прокурор. Крім того, відповідач вважає, що даний 10 % ліміт не застосовується при зміні регульованих тарифів, зокрема тарифу на передачу електричної енергії. Таким чином, відповідач вважає позицію прокурора щодо встановлення законом максимального ліміту збільшення ціни за одиницю товару (10%) не кожного разу при зміні ціни, а за весь час дії договору, такою, що не ґрунтується на нормах закону і не відповідає нормам редакції Закону України «Про публічні закупівлі», яка діяла на момент укладання додаткових угод до договору та, на думку відповідача, дозволяла збільшувати ціну за одиницю товару до 10 % кожного разу при наявності коливання ціни на ринку. Таким чином, за ствердженням відповідача, оскільки внесення змін до договору за додатковими угодами № 3 та № 5 відбувалося за взаємною згодою сторін внаслідок коливання цін на ринку електричної енергії в сторону збільшення, що не залежало ані від постачальника, ані від споживача та відповідало умовам договору і вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» в частині збільшення ціни за одиницю товару у кожній додатковій угоди не більше ніж до 10 % та не збільшення загальної суми договору, та оскільки додаткові угоди № 4 та № 6 до договору укладені за добровільною згодою сторін внаслідок зміни регульованого тарифу з послуг на передачу електричної енергії, наведені обставини, на думку відповідача, в сукупності свідчать про дотримання сторонами договору положень ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та положень ст. 632, 652 ЦК України, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання додаткових угод недійсними та про стягнення грошових коштів.
21.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від прокурора надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, в яких щодо обґрунтування наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави зазначив, що у спірних правовідносинах підставою звернення прокурора з позовною заявою в інтересах держави в особі Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Смілянської міської ради, став саме факт нездійснення уповноваженим державним органом покладених на них законом обов`язку із захисту державних інтересів, у зв`язку із цим у прокурора виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.
22.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від прокурора надійшла відповідь на відзив.
27.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
28.10.2025 до суду від прокуратури надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
29.10.2025 у підготовче засідання прокурор та представники не з`явилися, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.10.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 911/3029/25 на 10.12.2025, про що занесено до протоколу підготовчого засідання.
10.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» від Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради надійшла, в якій позивач-1 поданий прокурором позов підтримав та просив суд ухвалити рішення про його задоволення. Разом з цим, позивач-1 просив суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради.
10.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» від Смілянської міської ради надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій позивач-2 підтримав позовні вимоги Смілянської окружної прокуратури в повному обсязі, вважав їх обґрунтованими, спрямованими на захист прав та інтересів територіальної громади та на відновлення законності у сфері використання коштів місцевого бюджету територіальної громади під час закупівлі електричної енергії Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради. Разом з цим, позивач-2 також просив суд розгляд справи здійснювати без участі представника Смілянської міської ради та підтримав позицію прокуратури, викладену у поданих письмових заявах.
Підготовче засідання у справі № 911/3029/25, призначене на 10.12.2025, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Сокуренко Л.В. з 15.11.2025 до 27.02.2026 включно на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2026 призначено підготовче засідання у справі № 911/3029/25 на 26.03.2026. Ухвала суду була доставлена прокурору та сторонам до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
Крім того, суд зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 02.03.2026 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). 
26.03.2026 у підготовче засідання з`явився прокурор та надав усні пояснення по справі. Представники сторін у підготовче засідання не з`явились, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином.
Суд протокольно прийняв заяви сторін по суті спору до розгляду та долучив їх до матеріалів справи.
Крім того, у підготовчому засіданні 26.03.2026 суд протокольно відмовив у задоволенні клопотання прокуратури про залучення Північного офісу Держаудитслужби до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з огляду на те, що прокурором належним чином не обґрунтовано, яким чином рішення у даній справи вплине на права або обов`язки Північного офісу Держаудитслужби.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.03.2026 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу № 911/3029/25 до судового розгляду по суті на 07.05.2026, про що занесено до протоколу підготовчого засідання. 
З метою повідомлення сторін про дату та час розгляду справи по суті, судом складено ухвалу-повідомлення від 26.03.2026 та доставлено останню сторонам до їх електронних кабінетів.
Судове засідання, призначене на 07.05.2026 по справі № 911/3029/25, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Сокуренко Л.В. у відпустці у період з 04.05.04.2026 по 13.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2026 призначено судове засідання у справі № 911/3029/25 на 04.06.2026. Ухвала суду була доставлена прокурору та сторонам до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
04.06.2026 в судове засідання з`явився прокурор. Представники позивачів та відповідача в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засіданні були повідомлені належним чином.
Суд оголосив про відкриття розгляду справи по суті та про його початок. Прокурор виступив з вступною промовою.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.06.2026 відкладено судове засідання у справі № 911/3029/25 на 25.06.2026, про що занесено до протоколу судового засідання.
З метою повідомлення сторін про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 04.06.2026 та доставлено останню сторонам до їх електронних кабінетів.
25.06.2026 в судове засідання з`явився прокурор та надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі, визнати недійсними додаткові угоди №№ 3, 4, 5, 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020 як такі, що укладені всупереч умов тендерної документації замовника та приписів Закону України «Про публічні закупівлі», без обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни 1 кВт*год електричної енергії та стягнути з відповідача на користь Смілянської міської ради 104 816, 36 грн безпідставно отриманих коштів відповідно до положення ст. 1212 ЦК України.
Представники позивачів та відповідача в судове засідання 25.06.2026 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.
Щодо неявки представників сторін в судове засідання суд зазначає, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 ГПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Приймаючи до уваги, що учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, однак про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, а їх нез`явлення не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивачів та відповідача. 
Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і ст. 4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.
Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.
У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість – одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.
В судовому засіданні 25.06.2026 судом на стадії ухвалення судового рішення оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Частиною 5 ст. 240 ГПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене).
Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження – не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В. з 02.07.2026 до 11.07.2026 перебувала у відпустці, повне судове рішення складено та підписано судом після виходу судді на роботу.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення прокурора, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до змісту наведених у позовній заяві доводів прокурора, Смілянською окружною прокуратурою Черкаської області за результатами вивчення стану законності у сфері публічних закупівель товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти встановлено порушення інтересів держави у сфері публічних закупівель при використанні бюджетних коштів, спрямованих на закупівлю електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради.
Моніторингом офіційного вебпорталу оприлюднення інформації про публічні закупівлі «Prozorro», Єдиного вебпорталу використання публічних коштів «Е-дата» встановлено, що Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради у 2020 році проведено процедуру відкритих торгів UA-2020-01-29-001452-b на закупівлю електричної енергії за ДК 021:2015:09310000-5.
За результатами проведення торгів переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» з остаточною пропозицією 1 097 930, 00 грн з ПДВ, з ціною за електричну енергію по 1,6785302 грн/кВт*год (з ПДВ).
12.03.2020 за результатами закупівлі між Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради (далі – споживач, позивач-1, Управління освіти) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (далі – постачальник, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 73 (далі – договір), за змістом п. 1.1 якого договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.
Умови договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Згідно з п. 3.1 договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.
Відповідно до заяви-приєднання від 12.03.2020 до договору постачання електричної енергії, яка є додатком 1 до договору, визначено початок постачання електричної енергії споживачу з 01.04.2020. Вказана заява-приєднання підписана споживачем та скріплена відтиском його печатки.
Споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ, та умов цього договору (п. 3.2 договору).
Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору (п. 3.3 договору).
Відповідно до п. 5.1 договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору. Загальна вартість цього договору на момент його укладення становить 1 097 930, 00 грн з ПДВ. З урахуванням ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання споживача за цим договором в частині оплати поставленої електричної енергії виникають у 2020 році, та в межах асигнувань, встановлених кошторисом. Реєстрація бюджетного зобов`язання здійснюється з урахуванням абз. 2 ч. 2.2 наказу Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України».
За змістом п. 5.2 договору,спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника.
Відповідно до комерційної пропозиції ТОВ «Євроенерготрейд» про постачання електричної енергії споживачам, які фінансуються з місцевого чи державного бюджету (додаток № 2 до договору), ціна (тариф) електричної енергії з врахуванням вартості тарифу на передачу складає 1,6785302 грн кВт*год з ПДВ.
Обсяг (плановий) постачання електричної енергії визначений в межах 654 102 кВт (квітень – грудень 2020 року).
Вказана комерційна пропозиція підписана сторонами договору та скріплена їх відтисками печаток.
Умовами п. 5.5 договору визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Умовами п. 13.1 договору визначено, що договір укладається на строк, визначений у комерційній пропозиції,яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.
Згідно з комерційною пропозицією, договір діє з дати його укладення. Дата початку постачання електричної енергії зазначається в заяві-приєднання, що є додатком до договору.
У пункті 13.8 договору сторони узгодили, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару.
Документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на день укладення цього договору (допускається надання документального підтвердження щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в межах 10 днів щодо дати укладення цього договору) та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на момент письмового звернення постачальника щодо збільшення ціни і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики. У випадку прийняття рішення споживачем щодо внесення змін до цього договору у вказаній частині до розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна за одиницю товару, що визначена сторонами у момент укладення цього договору (з урахуванням внесених раніше змін до цього договору, та якщо такі обставини мали місце). При цьому, максимальна сума, на яку сторонами може бути здійснено підвищення ціни за одиницю товару визначається як різниця між середньоринковою ціною (діапазоном цін тощо) за одиницю товару на момент письмового звернення постачальника щодо зміни ціни та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на день укладення цього договору (допускається надання документального підтвердження щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в межах 10 днів щодо дати укладення цього договору), або станом на момент внесення змін до цього договору в частині ціни за одиницю товару, якщо такі зміни до цього договору вже були раніше здійснені сторонами. В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».
Крім того, Комерційною пропозицією передбачено, що зміна ціни можлива за умови дотримання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», при цьому коливання ціни на ринку повинно бути підтверджено відповідним висновком або висновками Торгово-промислової палати або ДП «Держзовнішінформ» або іншим компетентним органом, при цьому протягом дії договору можуть бути використані висновки лише одного із органів, також коливання для висновків може братись лише по одному сегменту ринку електричної енергії. також ціна може змінюватись і така зміна є обов`язковою для сторін у разі зміни біржових коригувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які впливають на вартість електричної енергії та застосовуються в договорів про закупівлю.
У подальшому, між Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та ТОВ «Євроенерготрейд» укладено 7 додаткових угод, 4 з яких стосувалися збільшення ціни за одиницю товару.
Так, 17.03.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони на підставі п. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» домовилися зменшити обсяги закупівлі електричної енергії на 175 428 кВт.год, загальна кількість складала за договором 478 674 кВт.год, також зменшено ціну договору до 803 469, 80 грн, у тому числі ПДВ. Всі інші умови договору залишились без змін.
18.03.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 2 до договору, якою сторони у зв`язку з допущенням технічної помилки у додатковій угоді № 1 до договору виклали п. 1 додаткової угоди у новій редакції, за змістом якої сторони на підставі п. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» домовилися зменшити обсяги закупівлі електричної енергії на 175 428 кВт.год, загальна кількість складала за договором 478 674 кВт.год, також зменшено ціну договору до 803 468, 80 грн, у тому числі ПДВ. Всі інші умови договору залишились без змін.
19.05.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 3 до договору, якою сторони згідно пункту 13.8 договору, у зв`язку з коливанням ціни на електричну енергію на ринку енергоносіїв, вирішили змінити ціну за одиницю товару на 9 %, без збільшення загальної суми договору, та керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» вирішили внести зміни до договору, а саме:
Додаток 2 до договору № 73 від 12.03.2020 «Комерційна пропозиція» пункт 1 «Ціна (тариф) електричної енергії» викласти в наступній редакції:
«Ціна 1 кВт*год електричної енергії, станом на дату укладання договору, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 1,6785302 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: - ціна електричної енергії – 1,39877517 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії 0,27975503 грн.
Ціна 1 кВт*год електричної енергії, з 01.05.2020, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 1,82958 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: - ціна електричної енергії – 1,52465 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії – 0,30493 грн.
Вартість послуги з передачі електричної енергії з 01 січня 2020 року становить 0,18648 грн з врахуванням податку на додану вартість та включається в рахунок ціни електричної енергії».
Пунктом 2 додаткової угоди № 3 до договору внесено зміни в п. 2 комерційної пропозиції, що є додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, виклавши її в наступній редакції: «Плановий обсяг електричної енергії з 01.05.2020: 424 017, 99 кВт*год».
У пункті 3 додаткової угоди № 3 до договору вказано, що остання на підставі ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України набирає чинності з 01.05.2020. Всі інші умови договору залишились без змін.
Тобто даною додатковою угодою підвищено ціну за 1 кВт*год електричної енергії з 01.05.2020 до 1,82958 грн у зв`язку із коливанням ціни на ринку.
Підставою укладення додаткової угоди № 3 слугував лист ТОВ «Євроенерготрейд» вих. № 1513/05/20-ч від 12.05.2020, в якому зазначено про направлення додаткової угоди про зміну ціни за одиницю товару на 9 % без збільшення загальної суми договору у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії. На підтвердження коливання ціни на ринку постачальник надав споживачу висновок Черкаської Торгово-промислової палати № О-290 від 15.04.2020.
Відповідно до висновку Черкаської Торгово-промислової палати № О-290 від 15.04.2020 встановлено, що згідно інформації офіційного сайту https://www.oree.com.ua/ ДП «Оператор ринку», яке створене на базі ДП «Енергоринок» з 01.07.2019: зміна середньозваженої ціни електричної енергії за 10 днів квітня (01-10 квітня) 2020 р. відносно 10 днів березня (1 декада березня) 2020 р. в торгової зоні – ОЕС України, на РДН та про зміну середньозваженої ціни електричної енергії за 10 днів квітня (01-10 квітня) 2020 р. відносно 10 днів березня (1 декада березня) 2020 р., в торгової зоні – ОЕС України на ВДР, згідно інформації ДП «Оператор ринку» по результатам торгів, становить: - середньозважена ціна електричної енергії за 1 декаду березня 2020 р., на РДН (ОЕС), становить 1 327, 93 грн МВт-год, а за 1 декаду квітня 2020 р. становить 1 390, 40 грн МВт-год, вартість змінилась на 4,7 %; - середньозважена ціна електричної енергії за 1 декаду березня 2020 р., на ВДР (ОЕС), становить 1 308, 37 грн МВТ-год, а середньозважена ціна електричної енергії за 1 декаду квітня 2020 р., становить 1 479, 12 грн МВт-год, вартість змінилась на 13, 05 %.
Таким чином, додатковою угодою № 3 ціна за 1 кВт*год електричної енергії з 01.05.2020 збільшена на 9 % у порівнянні з ціною, визначеною у договорі.
12.08.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 4 до договору, якою сторони керуючись п. 7 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та постановою НКРЕКП № 1329 від 11.07.2020 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 10.12.2019 року № 2668», вирішили додаток 2 до договору № 73 від 12.03.2020 року «Комерційна пропозиція» пункт 1 «Ціна (тариф) електричної енергії» викласти в наступній редакції:
«Ціна 1 кВт*год електричної енергії, станом на дату укладання додаткової угоди № 3, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 1,82958 грн з урахуванням ПДВ, тому числі: - ціна електричної енергії – 1,52465 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії – 0,30493 грн.
Ціна 1 кВт*год електричної енергії з урахуванням даної додаткової угоди, з 01.08.2020, та новим тарифом на послуги з передачі, становить l,931376 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: - ціна електричної енергії – 1,60948 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії – 0,321896 грн».
Пунктом 2 додаткової угоди № 4 до договору внесено зміни в п. 2 «Обсяг (плановий) електричної енергії» Комерційної пропозиції, що є додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, виклавши її в наступній редакції: «Плановий обсяг електричної енергії на дату укладення договору: 654 102 кВт*год. Плановий обсяг електричної енергії на дату укладення додаткової угоди № 2: 478 674 кВт*год. Плановий обсяг електричної енергії на дату укладення додаткової угоди № 3: 424 017,99 кВт/ год. Плановий обсяг електричної енергії з 01.08.2020: 345 586, 87 кВт/ год».
У пункті 4 додаткової угоди № 4 до договору вказано, що дана додаткова угода набирає чинності з 01.08.2020 і є невід`ємною частиною договору. Всі інші умови договору залишились без змін.
Тобто, додатковою угодою № 4 підвищено ціну за 1 кВт*год електричної енергії з 01.08.2020 до 1,931376 грн у зв`язку із запровадженням нового тарифу на передачу згідно з постановою НКРЕКП № 1329 від 11.07.2020 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668». В основу ціни за додатковою угодою № 4, на підставі якої збільшено ціну по тарифу, сторонами закладено ціну, визначену в додатковій угоді № 3.
Таким чином, додатковою угодою № 4 ціна за 1 кВт*год електричної енергії з 01.05.2020 збільшена на 15,06 % у порівнянні з ціною, визначеною у договорі.
21.09.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 5 до договору, якою сторони згідно пункту 13.8 договору, у зв`язку з коливанням ціни на електричну енергію на ринку енергоносіїв, вирішили змінити ціну за одиницю товару на 9,9 %, без збільшення загальної суми договору, та керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» вирішили внести зміни до договору, а саме:
Додаток 2 до договору № 73 від 12.03.2020 «Комерційна пропозиція» пункт 1 «Ціна (тариф) електричної енергії» викласти в наступній редакції:
«Ціна 1 кВт*год електричної енергії, станом на дату укладання додаткової угоди № 4, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить l,931376 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: - ціна електричної енергії – 1,60948 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії – 0,321896 грн.
Ціна 1 кВт*год електричної енергії, з 01.09.2020 року, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 2,12256 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: - ціна електричної енергії – 1,7688 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії – 0,35376 грн».
Пунктом 2 додаткової угоди № 5 до договору внесено зміни в п. 2 комерційної пропозиції, що є додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, виклавши її в наступній редакції: «Плановий обсяг електричної енергії з 01.09.2020: 275 362,18 кВт*год».
У пункті 3 додаткової угоди № 5 до договору вказано, що остання на підставі ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України набирає чинності з 01.05.2020. Всі інші умови договору залишились без змін.
Тобто даною додатковою угодою підвищено ціну за 1 кВт*год електричної енергії з 01.09.2020 до 2,12256 грн у зв`язку із коливанням ціни на ринку.
Підставою укладення додаткової угоди № 5 слугував лист ТОВ «Євроенерготрейд» вих. № 2041/09/20-ч від 11.09.2020, в якому зазначено про направлення додаткової угоди про зміну ціни за одиницю товару на 9,9 % без збільшення загальної суми договору у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії. На підтвердження коливання ціни на ринку постачальник надав споживачу висновок Черкаської Торгово-промислової палати № О-594/2 від 10.09.2020.
Відповідно до висновку Черкаської Торгово-промислової палати № О-594/2 від 10.09.2020 встановлено, що згідно інформації офіційного сайту https://www.oree.com.ua/ ДП «Оператор ринку», яке створене на базі ДП «Енергоринок» з 01.07.2019: зміна середньозваженої ціни електричної енергії за 10 днів вересня (01-10 вересня) 2020 р. відносно серпня (в цілому) 2020 р. в торгової зоні – ОЕС України, згідно інформації ДП «Оператор ринку» по результатам торгів на РДН, становить: - середньозважена ціна електричної енергії за серпень (в цілому) 2020 р., на РДН, ОЕС України, становить 1 297, 74 грн, а середньозважена ціна електричної енергії за 10 днів вересня (01-10 вересня) 2020 р., на РДН, ОЕС України, становить 1 513, 25 грн, середньозважена ціна змінилась на +16,61 %.
Таким чином, додатковою угодою № 5 ціна за 1 кВт*год електричної енергії з 01.09.2020 збільшена на 9,9 % у порівнянні з ціною, визначеною у додатковій годі № 4, та на 26, 45 % у порівнянні з ціною, визначеною у договорі.
14.12.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 6 до договору, якою сторони керуючись п. 7 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та постановою НКРЕКП № 1998 від 04.11.2020 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 10.12.2019 року № 2668», вирішили додаток 2 до договору № 73 від 12.03.2020 року «Комерційна пропозиція» пункт 1 «Ціна (тариф) електричної енергії» викласти в наступній редакції:
«Ціна 1 кВт*год електричної енергії, станом на дату укладання додаткової угоди № 5, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 2,12256 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: - ціна електричної енергії – 1,7688 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії – 0,35376 грн.
Ціна 1 кВт*год електричної енергії з урахуванням даної додаткової угоди, з 01.12.2020, та новим тарифом на послуги з передачі, становить 2,209596 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: - ціна електричної енергії – 1,84133 грн; - податок на додану вартість у розмірі 20 % до ціни електричної енергії – 0,368266 грн».
Пунктом 2 додаткової угоди № 6 до договору внесено зміни в п. 2 «Обсяг (плановий) електричної енергії» Комерційної пропозиції, що є додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, виклавши її в наступній редакції: «Плановий обсяг електричної енергії на дату укладення договору: 654 102 кВт*год. Плановий обсяг електричної енергії з 01.12.2020: 271 230, 56 кВт/ год».
У пункті 4 додаткової угоди № 6 до договору вказано, що дана додаткова угода набирає чинності з 01.12.2020 і є невід`ємною частиною договору. Всі інші умови договору залишились без змін.
Тобто, додатковою угодою № 6 підвищено ціну за 1 кВт*год електричної енергії з 01.12.2020 до 2,209596 грн у зв`язку з збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії до 0,31276 грн за 1 кВт*год відповідно до постанови НКРЕКП від 11.07.2020 № 1329 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668». В основу ціни за додатковою угодою № 6, на підставі якої збільшено ціну по тарифу, сторонами закладено ціну, визначену в додатковій угоді № 5.
Таким чином, додатковою угодою № 6 ціна за 1 кВт*год електричної енергії з 01.12.2020 збільшена на 31,64 % у порівнянні з ціною, визначеною у договорі.
31.12.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 7 до договору, якою сторони пункт 5.1 договору виклали в наступній редакції: « 5.1. Загальна вартість цього договору становить 780 496, 85 грн, в тому числі ПДВ 130 082, 81 грн. Всі інші умови договору залишились без змін.
Усі зазначені вище додаткові угоди підписані представниками сторін та скріплені їх відтисками печаток (копії додаткових угод, листів постачальника та висновків Черкаської Торгово-промислової палати наявні в матеріалах справи).
За результатами виконання договору між сторонами у період з квітня 2020 року до грудня 2020 року було складено та підписано без зауважень та заперечень акти прийому-передачі електричної енергії, за змістом яких загальний обсяг спожитої електричної енергії за 2020 рік становить 379 864 кВт*год на загальну суму 780 496, 84 грн, а саме: - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000001328 за квітень 2020 року від 13.05.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 16,499 тис.кВт*год вартістю 27 693, 97 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000001766 за травень 2020 року від 15.06.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 10,479 тис.кВт*год вартістю 19 172, 17 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000001992 за червень 2020 року від 09.07.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 15,984 тис.кВт*год вартістю 29 244, 01 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000002271 за липень 2020 року від 12.08.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 32,74 тис.кВт*год вартістю 59 900, 45 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000002623 за серпень 2020 року від 10.09.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 42,967 тис.кВт*год вартістю з ПДВ 82 985, 44 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000002901 за вересень 2020 року від 12.10.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 51,976 тис.кВт*год вартістю 110 326, 43 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000003207 за жовтень 2020 року від 13.11.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 53,566 тис.кВт*год вартістю 113 697, 05 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000003583 за листопад 2020 року від 14.12.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 73,633 тис.кВт*год вартістю 156 290, 46 грн з ПДВ; - акт прийому-передачі електричної енергії № 00000003749 за грудень 2020 року від 24.12.2020, за змістом якого обсяг переданої/спожитої електричної енергії становить 82 тис.кВт*год вартістю 181 186, 87 грн з ПДВ (копії наявні в матеріалах справи).
Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради, на виконання умов договору та відповідно до підписаних між сторонами актів, було перераховано на користь ТОВ «Євроенерготрейд» грошові кошти в загальній сумі 780 496, 84 грн.
Звертаючись до суду із даним позовом прокурор стверджує, що внаслідок укладених додаткових угод № 3, 4, 5, 6, ціна за 1 кВт*год електричної енергії зросла з 1,6785302 грн з ПДВ до 2,209596 грн з ПДВ або на 31,6 %, а обсяг поставленої електричної енергії зменшився до 379 864,00 кВт*год замість 654 102 кВт*год за основним договором або на 41,93 %.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор зазначає, що додаткові угоди № 3 від 19.05.2020, № 4 від 12.08.2020, № 5 від 21.09.2020 та № 6 від 14.12.2020 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, укладені з порушенням вимог пп. 2, 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 3 ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення, що перевищує 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, при відсутності документально підтвердженого коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого перевищено гранично допустимі межі такого збільшення та безпідставно зменшено обсяги закупівлі, у зв`язку із чим підлягають визнанню недійсними відповідно до cт. 203, 215 ЦК України.
Як зазначив прокурор, укладення оспорюваних додаткових угод № 3 від 19.05.2020, № 4 від 12.08.2020, № 5 від 21.09.2020 та № 6 від 14.12.2020 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, якими збільшено вартість електричної енергії на понад 10 %, призвело до зайвої сплати Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради на користь ТОВ «Євроенерготрейд» грошових коштів за електричну енергію за серпень-грудень 2020 року на суму 104 816, 36 грн з ПДВ.
Крім того, прокурор вказав, що порушення щодо збільшення вартості електричної енергії на понад 10 % підтверджено проведеною перевіркою Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області шляхом співставлення тендерної пропозиції, договору, додаткових угод до договору, даних меморіальних ордерів, рахунків, накладних, актів виконаних робіт, про що зазначено в акті ревізії Управління № 262303-30/20 від 09.05.2025, копію якого прокурор долучив до позовної заяви.
Як зазначив прокурор, оскільки спірні додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними та, відповідно, не породжують правових наслідків, підстава для оплати електричної енергії за ціною, встановленою у додаткових угодах, фактично відпала, а тому ТОВ «Євроенерготрейд» повинно повернути грошові кошти в частині збільшеної ціни товару за недійсними додатковими угодами їх власнику – до Смілянського місцевого бюджету, як безпідставно набуте майно, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
З урахуванням усього зазначеного вище, оскільки, на думку прокурора, додаткові угоди № 3 від 19.05.2020, № 4 від 12.08.2020, № 5 від 21.09.2020 та № 6 від 14.12.2020 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, укладені з порушенням умов договору, тендерної документації замовника та пп. 2, 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», внаслідок чого збільшено ціну за одиницю товару без наявності та підтвердження факту коливання ціни на ринку за одиницю товару з моменту укладення договору, у той час як органами, уповноваженими на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, не вживаються заходи належного реагування з метою захисту інтересів держави, керівник Смілянської окружної прокуратури звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Смілянської міської ради про визнання вказаних додаткових угод недійсними та стягнення з ТОВ «Євроенерготрейд» на користь Смілянської міської ради безпідставно отримані кошти в сумі 104 816, 36 грн.
Щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі позивачів, господарським судом враховано наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Смілянської міської ради.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі № 469/1044/17 зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.
Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі», замовниками є суб`єкти, визначені згідно з статтею цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
Частиною 1 ст. 2 цього Закону обумовлено, що до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
Статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до статей 1, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до Положення про Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради, затверджене рішенням Смілянської міської ради № 79-63/VIII від 24.04.2024,Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради є виконавчим органом міської ради, підконтрольний та підзвітний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету, міському голові, управлінню освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації та управлінню у справах сім`ї, молоді та спорту Черкаської обласної державної адміністрації.
Згідно з п. 1.3 Положення, Управління є самостійною юридичною особою (самостійним структурним підрозділом міської ради), неприбутковою установою, зареєстрованою у встановленому порядку, має самостійний баланс, розрахунковий рахунок, інші рахунки, передбачені чинним законодавством України, може бути позивачем та відповідачем у судах.
Згідно з п. 1.9 Положення, Управління фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Управління освіти є виконавчим органом міської ради та у розумінні ст. 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором), що уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та публічних закупівель.
Виконання Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради економічно невигідних умов додаткових угод до договору призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.
Судом враховано, що Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради є стороною правочинів, дійсність яких оспорюється прокурором. Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради додаткових угод всупереч вимог чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» завдає шкоди державним інтересам у вигляді незаконних витрат коштів, унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів бюджету і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави.
Враховуючи викладене, прокурором належним чином обґрунтовано звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц дійшла висновку, що органи державної влади та місцевого самоврядування чи інші суб`єкти владних повноважень наділені повноваженнями щодо звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19). Таким чином, незалежно від того, хто саме звернувся до суду – орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (у тому числі цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Отже, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.
За положеннями ч. 2 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Статтею 18-1 цього Закону передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 1, 4, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»
Частинами 2, 4 ст. 61 Закону передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками Верхового Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно з ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
У спірних правовідносинах на території Черкаської області таким органом місцевого самоврядування є Смілянська міська рада.
Суд констатує, що рада наділена обов`язком забезпечувати ефективне та раціональне використання бюджетних коштів, а також вживати заходів для запобігання порушенням інтересів держави у бюджетній сфері та сфері публічних закупівель. Відповідно, на неї покладено відповідальність за здійснення контролю за правомірністю укладених правочинів, їх відповідністю вимогам законодавства та принципам публічних закупівель.
Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб – мешканців Черкаської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Черкаської області.
З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про те, що рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. 
Отже, прокурор вірно визначився із органами, уповноваженим у спірних правовідносинах на захист інтересів держави у спірних правовідносинах. 
Як було зазначено судом вище, відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено обов`язок представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, прокурор, по-перше, реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому прокурор є особливим суб`єктом господарського процесу і його участь у господарському судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом (ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру»). По-друге, з викладеного вбачається, що органами, уповноваженим на захист цих інтересів держави у зв`язку з виявленим порушенням, не вжито жодних заходів, спрямованих на усунення наслідків правопорушення та стягнення спричинених збитків із відповідача.
Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва інтересів держави в суді, прокурор вказав, що у даному випадку виконання зобов`язань за додатковими угодами, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону. Вказав, що виплатою коштів на виконання недійсних правочинів зумовлено незаконну та безпідставну витрату коштів Смілянського місцевого бюджету у розмірі 104 816, 36 грн, що негативно впливає на видаткову частину бюджету, а тому є порушенням економічних інтересів держави.
У той же час прокурор вказує на те, що наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Смілянської міської ради та Управління освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради шляхом пред`явлення цього позову обґрунтовується наявним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, адже укладення оспорюваних додаткових угод до договору та безпідставна сплата коштів не спрямовані на забезпечення максимальної економії та ефективності закупівель за бюджетні кошти. Водночас вказані органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме позивачі, будучи поінформованим про існування такого порушення, не здійснює захисту інтересів держави.
Смілянською окружною прокуратурою було скеровано до Смілянської міської ради та Управління освіти в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» лист від 17.06.2025 за №52/3-3580вих-25, в якому проінформовано про порушення інтересів держави внаслідок укладення додаткових угод до договору поставки електричної енергії № 73 від 12.03.2020, а також щодо підстав для стягнення з ТОВ «Євроенерготрейд» безпідставно отриманих за цими додатковими угодами коштів.
Смілянська міська рада, у відповідь на запит прокуратури, направила лист № 3060/02-50 від 25.06.2025, в якому повідомлено про те, що Управлінням освіти за результатами ревізії, проведеної Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області згідно з актом № 262303-30/20 від 09.05.2025, звернулося до постачальника щодо повернення коштів, однак відповіді від ТОВ «Євроенерготрейд» не надходило, відшкодування коштів не здійснено. У зв`язку із цим, міська рада просила прокуратуру вжити дії, спрямовані на захист інтересів територіальної громади та Управління освіти, молоді та спорту.
Управління освіти, молоді та спорту, у відповідь на запит прокуратури, направила лист № 01-04/1581 від 26.08.2025, в якому повідомлено про звернення до постачальника з вимогами повернення про повернення надмірно сплачених коштів, однак відшкодування коштів не здійснено. У зв`язку із цим, Управління не заперечувало щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в інтересах Управління.
Відтак, матеріалами справи підтверджується, що прокурор, який звернувся до суду із даним позовом, виконав обов`язок попереднього повідомлення позивачів відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблено висновок, згідно з яким сам факт не звернення до суду органу, уповноваженого державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, з позовом свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження щодо необхідного захисту, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом.
З наведених вище відповідей вбачається, що позивачі не вжили жодних заходів реагування у зв`язку із порушеним правом держави та не заперечують щодо вжиття заходів представницького характеру в їх інтересах Смілянською окружною прокуратурою, що свідчить про бездіяльність позивачів щодо здійснення останніми захисту інтересів держави.
У подальшому, Смілянською окружною прокуратурою направлено позивачам повідомлення № 52/3-5424вих-25 від 19.09.2025 про встановлення відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав представництва інтересів держави в суді в особі позивачів до ТОВ «Євроенерготрейд» про визнання додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 104 816, 36 грн та пред`явлення у зв`язку із цим позову до суду.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги Закону України «Про прокуратуру» та ГПК України при зверненні з позовом до суду прокурором дотримані.
Додатково суд зазначає, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 викладено висновок, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.
З огляду на викладене вище, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України ), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.
Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
За приписами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Як визначено ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання, що передбачено вищезгаданою статтею, є договір постачання електричної енергії споживачу; особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».
Як вбачається з матеріалів справи, договір про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020 між позивачем-1 на відповідачем в порядку процедури публічних закупівель.
Частинами 2, 3, 4 ст. 180 ГК України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII (Закон № 922-VIII, тут і надалі у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 922-VIII (в редакції чинній на час укладення договору від 12.03.2020), договір про закупівлю – договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону № 922-VIII (в редакції чинній на час укладення договору від 12.03.2020) визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 922-VIII, умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг регулюються виключно цим Законом та/або Законом України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», крім випадків, передбачених цим Законом, і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно норми щодо внесення змін до цього Закону та/або до Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони».
У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень Закону України «Про публічні закупівлі» в різних редакціях, тож під час оцінки спірних правовідносин суд застосовує законодавство, чинне на момент їх виникнення.
Станом на дату укладення договору від 12.03.2020 основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього були урегульовані статтею 36 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, що діяла на момент укладання договору) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону (ч. 1 ст. 37 Закону № 922-VIII).
Разом з цим, станом на дату укладення додаткових угод вже діяв Закон України «Про публічні закупівлі» в редакції Закону № 114-ІХ.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 88-90 постанови від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у редакції Закону № 114-ІХ дійшла наступних висновків.
Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару – не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
У пунктах 130-131 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верхового Суду також зробила висновок, що згідно з положеннями п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов: - збільшення ціни за одиницю товару до 10 %; - збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; - така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; - така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; - обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція «не частіше ніж один раз на 90 днів» фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару – не більше 10 %.
Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону.
Вказаним вище спростовуються твердження відповідача про те, що ліміт до 10 %, як про це зазначено в п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», застосовується не як максимальній ліміт зміни ціни за весь час дії договору, а кожного разу при внесенні до нього змін, за наявності коливання ціни на ринку в сторону збільшення, у той час як Законом не передбачено, що 10 % поріг збільшення ціни розраховується при кожній зміні ціни саме від первинної ціни договору.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов до висновку, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у редакції Закону № 114-ІХ ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, у тому числі і при здійсненні закупівлі електричної енергії.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Звертаючись до суду із даним позовом прокурор стверджує, що спірні додаткові угоди укладені всупереч інтересам держави, без належних правових підстав, у порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та положень договору, внаслідок чого було безпідставно збільшено ціну за одиницю товару, що не відповідало вимогам тендерної документації, у зв`язку із чим такі додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як встановлено судом вище, за результатами проведення оголошеної Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради процедури закупівлі електричної енергії переможцем визначено ТОВ «Євроенерготрейд» з остаточною пропозицією 1 097 930, 00 грн з ПДВ, з ціною за електричну енергію по 1,6785302 грн/кВт*год (з ПДВ), та обсягами закупівлі 654 102 кВт (квітень – грудень 2020 року).
Додатковими угодами № 3 від 19.05.2020, № 4 від 12.08.2020, № 5 від 21.09.2020 та № 6 від 14.12.2020 до договору ціну за 1 к Вт електричної енергії було збільшено з 1,6785302 грн кВт*год (з ПДВ) до 2,209596 грн з ПДВ, що призвело до значного підвищення ціни, а саме на 31,64 % від ціни, визначеної основним договором та суперечить приписам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у той час як обсяг поставленої електричної енергії зменшився до 379 864,00 кВт*год замість 654 102 кВт*год за основним договором або на 41,93 %.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII прямо передбачає коливання цін на ринку щодо відповідного товару обов`язковою умовою для збільшення ціни договору про закупівлю.
Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. 
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 року у справі № 926/3244/22).
Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Крім того, внесення змін до істотних умов договору про закупівлю, зокрема щодо збільшення ціни, повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Суд звертає увагу на те, що постачальник (у даному випадку відповідач) має довести не лише підвищення ціни на певний товар на відповідному ринку, але й обґрунтувати для замовника пропозиції щодо підвищення ціни, визначеної у договорі, а також обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за запропонованою замовнику ціною, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 та від 25.11.2021 у справі № 927/563/20.
З матеріалів справи вбачається, що для обґрунтування підвищення ціни ТОВ «Євроенерготрейд» надавало споживачу висновки Черкаської Торгово-промислової палати № О-290 від 15.04.2020, № О-594/2 від 10.09.2020, в яких обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, і, відповідно, не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. 
Дані висновки Черкаської Торгово-промислової палати № О-290 від 15.04.2020, № О-594/2 від 10.09.2020 не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності її зростання, аналізу вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попереднім періодом, починаючи з початку дії договору, а містять дані порівнянь певних короткострових періодів між ними, у зв`язку із чим вказані висновки є такими, що не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Суд зазначає, що хоча Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ні переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ні форми/вигляду інформації щодо такого коливання, проте внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку факту коливання ціни такого товару на ринку, яке повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим. 
Суд зазначає, що надані ТОВ «Євроенерготрейд» документи не підтверджують збільшення середньозваженої ціни за одиницю товару за повний попередній місяць в тих межах/розмірах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару, оскільки в них визначено збільшення середньозваженої ціни за одиницю товару за менші проміжки часу - 10 днів певних місяців відповідно.
Крім того, на офіційному сайті ДП «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua) дійсно розміщено інформацію щодо ціни електричної енергії на ринку, з якої вбачається, що протягом 2020 року ціна за електроенергію змінювалася як у бік збільшення, так і у бік зменшення, однак додаткові угоди було укладено лише з метою збільшення ціни за одиницю товару, що означає невигідність внесення таких змін до договору для замовника.
Крім того, суд зазначає, що ТОВ «Євроенерготрейд» належним чином не обґрунтовано, чому невнесення змін до договору в частині збільшення ціни за 1 кВт електричної енергії за період з 19.05.2020 до 14.12.2020 було б очевидно невигідним та збитковим для відповідача.
З урахуванням всього наведеного вище суд дійшов висновку, що оспорювані прокурором додаткові угоди №№ 3, 4, 5, 6 до договору № 73 від 12.03.2020 є такими, що суперечать нормам Цивільного кодексу України, вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію з перевищенням максимального ліміту у 10 %, укладені за відсутності належного документального обґрунтування, суперечать принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановлених Законом України «Про публічні закупівлі», а відтак, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги зазначених вище правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені прокурором, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених прокурором, не надав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними додаткових угод № 3 від 19.05.2020, № 4 від 12.08.2020, № 5 від 21.09.2020 та № 6 від 14.12.2020 до договору № 73 від 12.03.2020 є обґрунтованими, нормативно та документально доведеними, у зв`язку із чим підлягають задоволенню повністю.
Щодо вимоги прокурора про стягнення з ТОВ «Євроенерготрейд» безпідставно сплачених коштів в сумі 104 816, 36 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України у випадку, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 922/2060/23 вказував на можливість застосування реституції у спорі за позовом прокурора про визнання недійсними додаткових угод, укладених до договору про постачання електроенергії, з посиланням на те, що оспорювані додаткові угоди укладені в порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а саме без належного обґрунтування та достатнього документального підтвердження, з якого можливо було б визначити динаміку ціни у період з часу укладання договору про закупівлю товарів по дату укладення додаткових угод до договору. Прокурор зазначав, що «каскадне» підвищення ціни товару шляхом укладення протягом короткого проміжку часу додаткових угод до договору свідчить про намагання постачальника перекласти ризики здійснення власної підприємницької діяльності на замовника, а також про намір освоїти передбачені умовами договору первісні обсяги коштів замовника при одночасному зменшенні кількості електроенергії, що фактично спожита замовником.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 922/2060/23 (з урахуванням зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції апеляційним судом), погодився з судами попередній інстанцій щодо наявності підстав для визнання недійсними оспорюваних додаткових угод, внаслідок чого у відповідача відпала підстава набуття грошових коштів, які останній зобов`язаний повернути відповідно до ст. 216, 1212 ЦК України, оскільки оспорювані у цій справі угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо визначення ціни електричної енергії, поставленої за договором про постачання електричної енергії, мали здійснюватися відповідно до умов укладеного договору.
Отже, оскільки спірні додаткові угоди № 3 від 19.05.2020, № 4 від 12.08.2020, № 5 від 21.09.2020 та № 6 від 14.12.2020 до договору № 73 від 12.03.2020 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому ТОВ «Євроенерготрейд» має повернути сплачені на підставі них грошові кошти відповідно до норм статей 216, 1212 ЦК України.
Як зазначив прокурор, для розрахунку зайво сплачених коштів за результатами укладення недійсних додаткових угод № 3, 4, 5, 6 слід виходити з наступного.
Початкова ціна електричної енергії по договору становила 1,6785302 грн за 1 кВт*год. Оскільки, додаткова угода № 3 від 19.05.2020 є недійсною, то ціна для обрахунку залишається на рівні договору і становить 1,6785302 грн/1 кВт*год електричної енергії з 01.05.2020.
Додаткова угода № 4 від 12.08.2020 для розрахунку визначається таким чином: ціна по договору – 1, 6785302 грн 1 кВт*год + постанова НКРЕКП від 11.07.2020 № 1329, якою збільшено тариф на послуги з передачі електричної енергії з 0,1554 до 0,24023 + ПДВ (на різницю НКРЕКП від 11.07.2020 № 1329) = 1,7803262 грн 1 кВт*год електричної енергії з 01.08.2020.
Додаткова угода № 5 від 21.09.2020 для розрахунку визначається таким чином: ціна на рівні додаткової угоди № 4 – 1,7803262 грн 1 кВт*год електричної енергії з 01.09.2020.
Додаткова угода № 6 від 14.12.2020 для розрахунку визначається таким чином: ціна по договору 1,6785302 грн 1 кВт*год + постанова НКРЕКП від 04.11.2020 № 1998, якою збільшено тариф на послуги з передачі електричної енергії з 0,24023 до 0,31276 + ПДВ (на різницю НКРЕКП від 04.11.2020 № 1998) = 1,8673622 грн 1 кВт*год електричної енергії з 01.12.2020.
За розрахунком прокурора, відповідно до первісних умов договору та з урахуванням постанов НКРЕКП № 1329 від 11.07.2020 та № 1998 від 04.11.2020, якими збільшувався тариф на послуги з передачі електричної енергії, споживач повинен був сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 379 864 кВт*год грошові кошти в загальній сумі 675 680, 58 грн, у той же час як з матеріалів справи вбачається, що споживачем фактично сплачено за відпущену електричну енергію 780 496, 84 грн, у зв`язку із чим загальна сума надмірно сплачених грошових коштів складає 104 816, 36 грн.
Суд перевірив розрахунок прокурора заявленої до стягнення суми та встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, не порушує прав відповідача із урахуванням здійснених судом вище висновків. Відповідач розрахунки прокурора не оспорив, заявлену до стягнення суму не спростував, контррозрахунку до суду не подав.
При цьому, суд звертає увагу, що джерелом фінансування закупівлі UA-2020-01-29-001452-b, та відповідно укладеного між позивачем-1 та відповідачем договору про постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020 є кошти місцевого бюджету.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Статтею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень Міністерства фінансів України, наданих листом від 06.03.2003. № 021-03/6 та Державного казначейства України від 09.03.2006 №3.4 - 22/498 та від 12.02.2008 №7.1-10/744, якщо спочатку нового бюджетного періоду здійснюються повернення зайво виплачених в минулих бюджетних періодах коштів, то зазначені кошти не можуть бути відображені як відновлення касових видатків, а повинні бути перераховані до бюджету.
Крім того, згідно з п. 2.4 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 372 від 02.04.2014, суми коштів, які надходять у поточному бюджетному періоді на реєстраційні, спеціальні реєстраційні рахунки, відкриті в органах Казначейства, або поточні рахунки, відкриті в установах банків (крім власних надходжень), як повернення дебіторської заборгованості, яка виникла у попередніх бюджетних періодах, перераховуються до доходів загального фонду відповідного бюджету.
Оскільки зазначені додаткові угоди № 3, 4, 5, 6 до договору є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому ТОВ «Євроенерготрейд» повинно повернути отримані за ними грошові кошти їх власнику – тобто до Смілянського місцевого бюджету, у заявленому прокуратурою розмірі 104 816, 36 грн на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України.
Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу досліджені судом, однак залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь прокуратури підлягає стягненню судовий збір в сумі 12 112, 00 грн.
Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 19.05.2020 до договору постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, укладеного між Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд».
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 12.08.2020 до договору постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, укладеного між Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд».
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 21.09.2020 до договору постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, укладеного між Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд».
5. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 14.12.2020 до договору постачання електричної енергії споживачу № 73 від 12.03.2020, укладеного між Управлінням освіти, молоді та спорту Смілянської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд».
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (місцезнаходження: вул. Глибочицька, буд. 40, м. Київ, 04052; код ЄДРПОУ 40111046) на користь Смілянської міської ради (місцезнаходження: вул. Незалежності, буд. 37, м. Сміла, Черкаська обл., 20700; код ЄДРПОУ 25874705) грошові кошти в сумі 104 816, 36 грн.
7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (місцезнаходження: вул. Глибочицька, буд. 40, м. Київ, 04052; код ЄДРПОУ 40111046) на користь Черкаської обласної прокуратури (місцезнаходження: бульв. Шевченка, буд. 286, м. Черкаси, Черкаська обл., 18015; код ЄДРПОУ 02911119) 12 112, 00 грн судового збору.
8. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано 14.07.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко