Справа № 344/13686/24
Провадження № 2/344/302/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" про визнання майнового права на об`єкт будівництва,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гонта Микола Степанович звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" про визнання майнового права на об`єкт будівництва.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що 24 травня 2022 року між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом “ЖБК “Спілка забудівників 28” укладено Договір про цільовий внесок у діяльність за номером ЖРК/16/12. Предметом Договору визначається обов`язок відповідача, за рахунок цільового внеску позивача, здійснити будівництво та передати у власність останнього об`єкт нерухомості, а саме квартиру на п`ятому поверсі за будівельним номером АДРЕСА_1 . Розмір цільового внеску визначений та погоджений сторонами Договору і становить 1565032,00 (один мільйон п`ятсот шістдесят п`ять тисяч тридцять дві) гривень 00 копійок.
Цільовий внесок, який визначений сторонами договору в розмірі 1565032,00 (один мільйон п`ятсот шістдесят п`ять тисяч тридцять дві) гривень 00 копійок, сплачений позивачем у повному обсязі, що підтверджується виданою відповідачем квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 24 травня 2022 року.
Позивач зазначає, що таким чином свої зобов`язання за договором він виконав належним чином. 
Не заперечуючи укладення договору і його виконання зі сторони позивача, через деякий час відповідачем надано позивачу відповідно до підпункту 3 пункту 2.6. Договору №ЖРК/16/12 від 24.05.2022 згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за договором № ЖРК/16/12 від 24.05.2022 на користь третьої особи без сплати винагороди, що свідчить про те, що договір був укладений та виконаний зі сторони позивача та виконувався відповідачем.
Відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 2.1. договору, відповідачем взято на себе зобов`язання збудувати, здати в експлуатацію та передати позивачу об`єкт будівництва у передбачений Договором термін та строк, при цьому кінцевий термін здачі об`єкту будівництва в експлуатацію повинен був відбутися у IV кварталі 2023 року (пункт 1.7 Договору). Інші терміни здійснення будівництва і здачі в експлуатацію Об`єкта будівництва, як це передбачено пунктом 4.4. Договору, сторонами не погоджувалися. 
Позивач вважає, що його права як добросовісного інвестора порушені, оскільки він вчасно не отримав те, на що розраховував, укладаючи договір з відповідачем. 
На момент звернення до суду з цією позовною заявою об`єкт будівництва у передбачений договором термін та строк не переданий позивачу. Звернення позивача з метою отримання інформації про об`єкт будівництва та скористатися правом на відступлення прав за договором зі сторони відповідача залишаються без відповіді, тому у позивача немає впевненості в тому, що на об`єкт інвестування не може претендувати жодна інша особа. Керуючись підпунктом 3 пункту 2.6 договору, позивач мав намір відступити право членства та свої зобов`язання за цим договором на користь третьої особи, про що неодноразово повідомляв відповідача, однак на жодне звернення не отримав відповіді. Ці факти свідчить про небажання виконавця виконувати свої зобов`язання за укладеним договором та породжують сумніви в справжніх намірах виконавця завершити об`єкт будівництва та передати його замовнику. В сукупності дані обставини свідчать про невизнання, оспорення виконавцем майнових прав позивача на проінвестований об`єкт будівництва за договором.
Обслуговуючий кооператив “ЖБК “Спілка забудівників 28” своїх зобов`язань щодо введення будинку в експлуатацію та передання позивачу квартири у встановлені договором строки не виконав.
Позивачем сплачено повністю вартість проінвестованої ним квартири, а Обслуговуючий кооператив “ЖБК “Спілка забудівників 28” не виконав зобов`язання за договором, не ввів в експлуатацію об`єкт, що перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на квартиру, отже, розпоряджатися нею. 
За наведених обставин позивач просить визнати майнові права на об`єкт будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 з наступними характеристиками: квартира будівельний АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 2 (дві) загальною площею 71,6 кв. м, що розташована на 5 (п`ятому) поверсі, 1 (перший) під`їзд згідно договору №ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24 травня 2022 року (т. 1 а.с. 1-13).
15 жовтня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача Обслуговуючого кооперативу “ЖБК “Спілка забудівників 28” – адвоката Коваленка Ярослава Олександровича надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити.
Відповідач вказує, що, як вбачається з пункту 4.1. Розділу 4 Договору № ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та моменту передачі цільового внеску до кооперативу і діє повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до Статуту кооперативу або до моменту припинення (розірвання) цього Договору за ініціативою Сторін. Тобто вказаний Договір є реальним. 
Згідно пункту 1.2. Договору цільовим внеском замовника являються грошові кошти в розмірі 1 565 032 гривень 00 копійок. 
Відповідач категорично стверджує, що позивач кошти у вказаному вище розмірі на виконання умов договору відповідачу не передавав. 
А відтак, в силу приписів пункту 4.1. Розділу 4 Договору, договір № ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022 є неукладеним, оскільки не відбулася передача грошових коштів відповідачу. Відповідач просить врахувати, що пунктом 1.4. Розділу 1 договору чітко визначений порядок сплати коштів – перерахунок коштів на поточний рахунок відповідача, відповідно належним доказом сплати коштів у даній справі є банківська квитанція про переказ коштів, а не касовий ордер.
Відповідач, з метою підтвердження факту відсутності передачі (перерахунку) грошових коштів позивачем за договором, звернувся до аудитора для проведення відповідної перевірки. Як вбачається зі Звіту з надання впевненості незалежного аудитора від 28.05.2024 за №27, в період з 01.01.2022 по 31.12.2023 відповідач грошові розрахунки проводив виключно з використанням рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в національній валюті»; в період з 01.01.2022 по 31.12.2023 операцій із грошових розрахунків через касу не виявлено. Рахунок бухгалтерського обліку 30 «Каса» відсутній у плані рахунків бухгалтерського обліку Кооперативу; інші рахунки бухгалтерського обліку грошових розрахунків, крім рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в національній валюті», відповідачем в період з 01.01.2022 по 31.12.2023 не використовувалися; у бухгалтерському обліку відповідача не виявлено жодних записів щодо ймовірних розрахунків між відповідачем та фізичною особою ОСОБА_1 , як учасником чи пайовиком Кооперативу. 
Крім того, як вбачається з пункту 1.3. Договору, вказані кошти Замовником передаються Виконавцю як цільовий внесок та з метою задоволення соціальних потреб асоційованого члена кооперативу. 
Згідно пункту 2.1. Статуту відповідача метою створення Кооперативу є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб Кооперативу членів та асоційованих членів (та членів їх сімей), на основі поєднання їх пайових внесків, особистих та колективних інтересів для участі в організації будівництва та чи реконструкції житлових будинків (будинку) та подальшої їх (його) експлуатації, поділу між ними ризиків і витрат, розвитку їх самоорганізації, самоврядування та самоконтролю. 
Відповідно до пункту 5.1. Статуту членство (асоційоване членство) в Кооперативі є особистим немайновим правом фізичної особи, тобто є персоніфікованим правом.
Положенням пункту 5.3. Статуту передбачено, що асоційованими членами Кооперативу можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, які досягли 16-річного віку, юридичні особи України або іноземні, визнають Статут Кооперативу, подали відповідну письмову заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу, які внесли пайовий внесок у розмірі, визначеному рішенням Загальних зборів, додержуються вимог Статуту та мають право дорадчого голосу. 
За наведеного вбачається, що спірний Договір не міг бути укладений між позивачем та відповідачем, оскільки позивач не є асоційованим членом Кооперативу, як зазначено в пункті 1.3. Договору, не подавав письмову заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу, не вносив пайовий внесок. А Голова правління відповідача, у свою чергу, не мав права укладати такий договір з особою, яка не є членом чи асоційованим членом Кооперативу, не отримував відповідного дозволу на укладання такого договору. 
Спірний Договір суперечить меті, предмету та завданням Статуту відповідача, визначеним у пункті 2 Статуту, а тому Договір не спрямований на настання реальних наслідків, притаманних договорам і є неукладеним. 
Відповідач просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі (т. 1 а.с. 47-54).
18 жовтня 2024 року від представника позивача - адвоката Ванкевича Андрія Віталійовича через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив.
Представник позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено Договір про цільовий внесок у діяльність за номером ЖРК/16/12 від 24 травня 2022 року, за умовами якого відповідач здійснює весь комплекс робіт з будівництва об`єкту будівництва і передає квартиру позивачу, а позивач зобов`язується сплатити суму, встановлену договором. Зазначений договір не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, а укладений для задоволення особистих потреб позивача. Позивач має на меті задовольнити власні потреби у житлі, він є споживачем. 
Відповідач стверджує, що, як вбачається з пункту 4.1. Розділу 4 Договору №ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та моменту передачі цільового внеску до кооперативу і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до Статуту кооперативу або до моменту припинення (розірвання) цього Договору за ініціативною Сторін. Отже, Договором жодним чином не передбачено, що набуття ним чинності пов`язано з набуттям членства (асоційованого членства) в кооперативі. Не є тотожними і поняття «цільовий внесок» згідно укладеного договору та «пайовий внесок» члена (асоційованого члена) кооперативу. 
Відповідач стверджує, що договір № ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022 реальний, а тому для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. Відповідач не заперечує домовленості між сторонами стосовно істотних умов договору, а лише, що кошти на виконання умов Договору йому не передавалися. А оскільки, на думку відповідача, договір реальний і при цьому не відбулася передача коштів, він є неукладеним. Проте такі твердження хибні. Зі сторони позивача відбулося виконання договору: сплачено цільовий внесок, на підтвердження сплати відповідачем видано квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 24 травня 2022 року. 
Не заперечуючи укладення договору і його виконання зі сторони позивача, через деякий час відповідачем надано позивачу відповідно до підпункту 3 пункту 2.6. Договору №ЖРК/16/12 від 24.05.2022 згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за договором № ЖРК/16/12 від 24.05.2022 на користь третьої особи без сплати винагороди, що свідчить про те, що договір був укладений та виконаний зі сторони позивача та виконувався відповідачем. З дати укладення договору до дати звернення до суду будь-які заперечення щодо виконання умов договору від відповідача на адресу позивача не надходили, навпаки при кожній зустрічі чи телефонній розмові засновники, представники відповідача підтверджували свої зобов`язання за договором, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які були присутні при оформленні договірних відносин, та ОСОБА_4 , яка, як третя особа, мала намір придбати майнові права за договором № ЖРК/16/12 від 24.05.2022. 
Позивач вважає, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.
Відповідач долучає Звіт аудитора з метою спростування надходження коштів від позивача. При цьому жодних доказів на таке твердження не долучено, ні договору на проведення аудиторського висновку, ні будь-яких документів про оплату послуг аудитора. Не вбачається така інформація і зі Звіту. Та й надано не аудиторський висновок, а Звіт з надання впевненості незалежного аудитора, з якого вбачається, що він не є аудитом чи оглядом історичної фінансової інформації. Аудиторський звіт - це офіційний документ, засвідчений підписом та печаткою аудитора (аудиторської фірми), який складається в установленому порядку за наслідками проведення аудиту і містить висновок стосовно достовірності звітності, повноти і відповідності чинному законодавству та встановленим нормативам бухгалтерського обліку фінансово-господарської діяльності. В аудиторському звіті, аудитор лише висловлює свою незалежну думку щодо відповідності фінансової звітності підприємства вимогам чинного законодавства та надає лише рекомендації щодо окремих питань, на які слід звернути увагу в майбутньому. При цьому такий звіт не має обов`язкового чи преюдиціального характеру, а на підставі нього не можуть встановлюватись ті чи інші обставини, зокрема щодо несплати коштів. Отже, документ, на який посилається відповідач у відзиві, не є належним та вірогідним доказом, який підтверджує відсутність чи наявність розрахунків, оскільки аудиторський звіт не є первинним документом бухгалтерського чи фінансового обліку та не носить обов`язковий характер. 
Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т. 1 а.с.71-80).
01 листопада 2024 року представником відповідача подано до суду заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначає, що Закон України «Про кооперацію», Статут відповідача та Договору свідчить про обмежене коло суб`єктивного складу учасників таких правовідносин, а саме: Договір № ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022 міг бути укладений з однієї сторони Обслуговуючим кооперативом "ЖБК "Спілка забудівників 28", а з іншої або членом Кооперативу, або асоційованим членом Кооперативу, незалежно від того, чи це фізична особа, юридична особа тощо. Позивач не був на момент укладення Договору і наразі не є членом чи асоційованим членом Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28". За наведеного вбачається, що у позивача відсутня правосуб`єктність для підписання даного Договору, він не є членом чи асоційованим членом відповідача. До того ж грошові кошти позивач не сплатив на виконання Договору. 
Відповідач зауважує, що оскільки суб`єктний склад Договору є спеціальним, дані правовідносини регулюються Законом України «Про кооперацію», Статутом відповідача та Цивільним кодексу України. Твердження позивача про те, що до таких правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним та не заслуговує на увагу. 
У відповіді на відзив позивач стверджує, що Договір є консенсуальним, а не реальним. Варто повторно звернути увагу на положення пункту 4.1. Розділу 4 Договору №ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022, згідно якого цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та моменту передачі цільового внеску до кооперативу і діє повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до Статуту кооперативу або до моменту припинення (розірвання) цього Договору за ініціативною Сторін. Коментований пункт Договору визначає момент укладання, тобто набрання чинності, не тільки після його підписання сторонами, а й після обов`язкової передачі цільового внеску до кооперативу. Тобто вказаний Договір є реальним. Відповідно Договір не є укладеним, оскільки кошти передані не були.
Відповідач просить врахувати викладені доводи при розгляді справи по суті та відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 83-87).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2024 року вказану цивільну справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (т. 1 а.с. 25-26).
Ухвалою суду від 26 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 27-28).
Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року провадження у цивільній справі за даним позовом було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 35-36).
Ухвалою суду від 14 січня 2025 року у задоволенні клопотання Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" про призначення судової психологічної експертизи – відмовлено. У задоволенні клопотання Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" про призначення судово-економічної експертизи – відмовлено (т.1 а.с. 116-120).
Ухвалою суду від 14 січня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 121-122).
Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ванкевича Андрія Віталійовича про зупинення провадження у цивільній справі № 344/13686/24 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" про визнання майнового права на об`єкт будівництва (т. 2 а.с. 2-4). 
Ухвалою суду від 29 травня 2026 року поновлено судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" про визнання майнового права на об`єкт будівництва (т. 2 а.с. 72).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ванкевич А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити.
Представник відповідача Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" - адвоката Вінтоняк Н.В. просив у задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_1 , будучи допитаним в якості свідка, суду пояснив, що весною 2022 року після початку війни керівник його філіалу в місті Івано-Франківську ОСОБА_5 запропонував йому вкласти кошти в будівельну компанію, яка будує у мікрорайоні «Княгинин». ОСОБА_5 разом з директором ОСОБА_6 і юристом Миколою Гонтою поїхали в місто Івано-Франківськ для огляду об`єкту, познайомились з засновниками, подивились квартири, будівельну документацію. Надалі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є його довіреними людьми та думці яких він довіряє, розповіли йому про проєкт і він прийняв рішення вкласти кошти у житлові приміщення. ОСОБА_5 декілька разів приїжджав до них у місто Тернопіль, отримував кошти за умовами договорів. Кінцеву суму розрахунку за договором ОСОБА_9 завіз в Івано-Франківськ та отримав квитанцію до ордеру. Кожного разу, коли ОСОБА_5 забирав кошти, за належністю розрахунків стежив юрист та керівник служби безпеки. ОСОБА_1 особисто кошти не передавав, це робили довірені ним люди. Після цього були оформлені договори (за участю юриста та 2 директорів) та видана квитанція про сплату коштів. На кожне приміщення оформлювався окремий договір, у нього було приблизно 11 квартир. Після підписання договорів в Івано-Франківську йому привезли договори для підписання у Тернопіль.
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні суду пояснив, що працює директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група АРС Кераміка». У 2022 році директором структурного підрозділу (розташований в місті Івано-Франківськ) Бойком ОСОБА_10 було запропоновано власникам (Кельнеру та ОСОБА_11 ) вигідний проєкт придбання квартир у спілки, яка була їхнім клієнтом (купувала будівельні матеріали). Він отримав завдання від Кельнера та Мельника подивитися будівництво. Весною 2022 року вони разом із ОСОБА_3 , перебуваючи у місті Івано-Франківську, були на об`єкті будівництва. Це було до підписання договорів десь за місяць. Тоді вони не домовлялися, а лише дивилися, як будують. ОСОБА_12 детально все розповідав про квартири, які будувалися, поверхи, ціни, їм вручили всі книжки, провели екскурсію. Юридичними питаннями займався ОСОБА_3 , який є юристом. Займався лише технічними питаннями. Оглянувши об`єкти та отримавши інформацію щодо квартир, вони передали всі умови замовникам. Кошти він привозив особисто з ОСОБА_3 в офіс фірми. Після внесення остаточної суми, їм передали договори та квитанції про оплату з підписом.
Надаючи пояснення у судовому засідання, свідок ОСОБА_3 надав суду наступні пояснення. Він у 2022 році представляв інтереси ОСОБА_13 щодо укладення договорів із «Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Спілка забудівників». Разом із ОСОБА_2 він був у місті Івано-Франківськ, обирали квартири для купівлі. Вивчивши питання, вони поїхали у місто Тернопіль до замовників, передали отриману інформацію. Після всіх погоджень щодо купівлі, вони разом з ОСОБА_2 24.05.2022 приїхали в місто Івано-Франківськ та завезли кінцеву суму для розрахунків 3 000 000 гривень, яку передали ОСОБА_14 , а останній вже передав кошти для оплати. В офісі кооперативу їм дали квитанції і підписані договори, які вони привезли в місто Тернопіль, підписали та повернули примірники договорів кооперативу.
Під час провадження по справі свідок ОСОБА_12 суду показав, що в травні 2022 року до нього звернувся його знайомий ОСОБА_15 та познайомив його із 2 представниками «Тернопільської АРС кераміки», які вибирали декілька об`єктів нерухомості на 700 000 доларів США. Він розказав їм про умови. 24.05.2022 в офіс прибули ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для укладення договорів. Зі сторони кооперативу ним були підписані договори на тих людей, що вони вказали (на Кельнера і Мельника), а також видані ордери. У свою чергу, після підпису договорів іншою стороною, їм повинні були повернути примірники договорів та перерахувати гроші. Однак жодних коштів на рахунок кооперативу не поступило. Стверджує, що від ОСОБА_16 жодних готівкових коштів не надходило.
У судовому засіданні 29 червня 2026 року на підставі частини першої статті 244 Цивільного процесуального кодексу України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив, що рішення суду буде проголошено 08 липня 2026 року о 15 годині 30 хвилин.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
24 травня 2022 року між Обслуговуючим кооперативом “ЖБК “Спілка забудівників 28” в особі Голови правління Костишина Богдана Васильовича, Виконавцем, та ОСОБА_1 , Замовником, укладено Договір № ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність, згідно пункту 1 якого у відповідності до Статуту Кооперативу та даного договору Виконавець зобов`язується за рахунок цільового внеску Замовника здійснити будівництво і передати замовнику обумовлений даним договором об`єкт, а Замовник за цим договором на підставі повного визнання ним Статуту Кооперативу зобов`язується забезпечити вчасне внесення цільового внеску, цим самим забезпечивши відповідне фінансове забезпечення об`єкту будівництва та прийняти об`єкт у свою власність на виконання статутних вимог Кооперативу, умов даного договору та для задоволення потреб у житлі. 
Цільовим внеском замовника являються грошові кошти у розмірі 1 565 032,00 (один мільйон п`ятсот шістдесят п`ять тисяч тридцять дві) гривень 00 копійок (пункт 1.2).
Згідно пункту 1.3 Договору вказані кошти Замовником передаються Виконавцю як цільовий внесок та з метою задоволення соціальних потреб асоційованого члена кооперативу. 
Сплата цільового внеску Виконавцю Замовником відбувається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок у порядку та на умовах, визначених договором (пункт 1.4). 
Відповідно до пункту 1.5 Договору з моменту здійснення першого платежу право володіння та розпорядження об`єктом переходить до Замовника, а володіння та розпорядження цільовим внеском переходить до Виконавця.
За замовником закріплюється наступний Об`єкт, будівельна адреса: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: квартира, будівельний номер АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 2, загальна площа квартири, 71,6 кв.м, поверх 5, під`їзд 1 (пункт 1.6) (т. 1 а.с. 15-17).
Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року ОСОБА_1 сплачено кошти у розмірі 1 565 032,00 гривень (т. 1 а.с. 18).
Голова правління Обслуговуючого кооперативу “ЖБК “Спілка забудівників 28” Богдан Костишин повідомив ОСОБА_17 , що надає згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за договором № ЖРК/16/12 від 24.05.2002 на користь третьої особи без сплати винагороди (т. 1 а.с. 19).
28 липня 2023 року ОСОБА_1 звертався до Обслуговуючого кооперативу “ЖБК “Спілка забудівників 28” з листом, в якому зазначає, що між ним та Обслуговуючим кооперативом “ЖБК “Спілка забудівників 28” було укладено 11 договорів. 22 червня 2023 року прибувши з третьою особою до Обслуговуючого кооперативу “ЖБК “Спілка забудівників 28” з метою здійснити відступлення права членства та своїх зобов`язань за укладеними договорами на користь третьої особи, його представнику було відмовлено в реалізації передбаченого договорами права. Даний факт свідчить про односторонню відмову Виконавця від своїх зобов`язань за укладеними договорами, чим порушує його право, як замовника об`єктів будівництва. Просить у строк до 10-ти днів з дня отримання цього листа повідомити про причини відмови у реалізації його права як замовника об`єктів будівництва за укладеними договорами, на відступлення права членства та своїх зобов`язань за договорами на користь третьої особи та вказати найближчу дату та час, але не пізніше 30 серпня 2023 року, коли потрібно прибути для реалізації його права відступлення. Даний лист було надіслано цінним листом з описом поштовим зв`язком 28 липня 2023 року (т. 1 а.с. 20-23). 
Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Спілка забудівників 28" зареєстрований як юридична особа, керівник ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 56-57).
Статут Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" затверджений установчими зборами засновників Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28", протокол № 1 від 26 серпня 2020 року.
Відповідно до пункту 1.1. Статуту, Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Спілка забудівників 28" (надалі Кооператив) є юридичною особою, утвореною шляхом об`єднання на добровільних засадах фізичних та/або юридичних осіб на підставі рішення установчих зборів. 
Відповідно до завдань та характеру діяльності Кооператив за типом є обслуговуючим, за напрямком діяльності житлово-будівельним (пункт 1.2 Статуту).
Згідно пунктів 2.1.-2.2. Статуту, метою створення Кооперативу є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб членів та асоційованих членів кооперативу (та членів їх сімей), на основі поєднання їх пайових внесків, особистих та колективних інтересів для участі в організації будівництва та чи реконструкції житлових будинків (будинку) та подальшої їх (його) експлуатації, поділу між ними ризиків і втрат, розвитку їх самоорганізації, самоврядування та самоконтролю. Предметом діяльності Кооперативу є обслуговування та експлуатація багатоквартирних будинків житлових та нежитлових приміщень членів кооперативу і членів їх сімей за необхідності попередньо шляхом організації будівництва та будівництва багатоквартирних будинків, облаштуванням зовнішніх, внутрішніх інженерних мереж та споруд багатоквартирних будинків, за власні та інші залучені кошти, а також наступна експлуатація та управління будинком після введення багатоквартирних будинків в експлуатацію відповідно до законодавства України.
Право Кооперативу на укладення договорів визначено у пункті 3.6. Статуту, а умови і порядок вступу до Кооперативу, виходу чи виключення з нього, зокрема і асоційованих членів – у пунктах 5.3, 5.5. розділу 5 Статуту.
Згідно з пунктом 12.7.7. Статуту до компетенції Голови правління належить: здійснювати операції, підписувати фінансові документи, договори від імені кооперативу (у випадках передбачених цим Статутом, після одержання відповідного письмового дозволу або рішення Загальних зборів членів Кооперативу) (т. 1 а.с. 58-65).
Аудиторською Компанією «Альфа-Аудит ЛТД», 28 травня 2024 року за №27 складено Звіт з надання впевненості незалежного аудитора за результатами аудиторської перевірки щодо організації та здійснення грошових розрахунків Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" за період 01.01.2022 по 31.12.2023 та наявності розрахунків із фізичною особою ОСОБА_1 , в якому зазначено наступне:
- в період з 01.01.2022 по 31.12.2023 Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Спілка забудівників 28" грошові розрахунки проводив виключно з використанням рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в національній валюті»; 
- в період з 01.01.2022 року по 31.12.2023 року операцій із грошових розрахунків через касу не виявлено. Рахунок бухгалтерського обліку 30 «Каса» відсутній у плані рахунків бухгалтерського обліку Кооперативу; 
- інші рахунки бухгалтерського обліку грошових розрахунків, крім рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в національній валюті», ОСОБА_18 у період з 01.01.2022 по ІНФОРМАЦІЯ_1 не використовувалися; 
- у бухгалтерському обліку Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" не виявлено жодних записів щодо ймовірних розрахунків між Кооперативом та фізичною особою ОСОБА_1 , як учасником чи пайовиком Кооперативу (т. 1 а.с. 66-67).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частини перша – четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначають Цивільний кодекс України та Закон України «Про кооперацію».
Стаття 2 Закону України «Про кооперацію» визначає, що кооператив – юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.
Статтею 384 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондує стаття 19-1 Закону України «Про кооперацію», передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу – і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення у кооперативу, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону (частина друга статті 19-1 Закону України «Про кооперацію»).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 202 Цивільного кодексу України правочин – це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
У статті 626 Цивільного кодексу України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також визначено необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.
Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.
Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.
Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (стаття 177 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Як убачається зі статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Відповідно до частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно зі статтею 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги.
У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо; 2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі»; пункт 22 рішення Європейського суду з прав людини від 10.03.2011 у справі «Сук проти України»; пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02.03.2005).
У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1991 у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії»; ухвала Європейського суду з прав людини від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви «S. v. the United Kingdom»).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства».
В іншій справі Європейського суду з прав людини «Н.К.М. проти Угорщини» у рішенні від 14.05.2013 указано, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.
Верховний Суд України у постанові від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12 визначив, що майнове право - це «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.
З огляду на вказане, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Частиною першої статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснювалось закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).
Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.
Таким чином саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.
Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом установлено, що 24 травня 2022 року між Обслуговуючим кооперативом “ЖБК “Спілка забудівників 28” в особі Голови правління Костишина Богдана Васильовича, Виконавцем, та ОСОБА_1 , Замовником, укладено Договір №ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність, за умовами якого Виконавець зобов`язується за рахунок цільового внеску Замовника, яким являються грошові кошти у розмірі 1 565 032,00 (один мільйон п`ятсот шістдесят п`ять тисяч тридцять дві) гривень 00 копійок, здійснити будівництво і передати замовнику обумовлений Об`єкт, будівельна адреса: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: квартира, будівельний номер АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 2, загальна площа квартири, 71,6 кв.м, поверх 5, під`їзд 1.
Факт підписання даного договору ОСОБА_12 та поставлення печатки Обслуговуючим кооперативом “ЖБК “Спілка забудівників 28” відповідачем не оспорюється.
Позивач, доводячи виконання належним чином свої обов`язків за договором, надає квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року, за якою ОСОБА_1 сплачено кошти у розмірі 1 565 032,00 гривень. Дана квитанція містить печатку Обслуговуючого кооперативу ЖБК «Спілка забудівників 28» та підпис голови правління Костишина Б.В.
Допитаний у судовому засіданні в статусі свідка ОСОБА_12 підтвердив, що дана квитанція містить його підпис та печатку кооперативу.
Сторона відповідача у судовому засіданні не заперечувала факт видачі вказаної квитанції, проте заперечувала факт отримання від ОСОБА_1 коштів у розмірі 1 565 032,00 гривень на підставі квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року.
Також відповідач, заперечуючи отримання коштів за договором, посилався на пункт 1.4. Розділу 1 договору № ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022, в якому визначений порядок сплати коштів шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача та вважаючи належним доказом сплати коштів банківську квитанцію про переказ коштів, а не касовий ордер.
Щодо вказаних доводів відповідача суд зазначає наступне.
У статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Правилу цієї норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.
Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення № 88, в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, визначено, що первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Виходячи з визначення законодавцем поняття первинного документа, підтвердженням господарської операції є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
При цьому Податковий кодекс України та Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення № 88 первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Такі правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 (провадження № 11-200апп21) (пункти 78–83).
Отже, підтвердженням господарської операції є її фактичне здійснення та належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи, відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.
У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 910/14900/19 зроблено висновки про те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту проведення господарської операції сторони не позбавлені можливості доводити ці факти іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Потрібно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.
Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 148 розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
У пункті 3 Положення № 148 визначено, що касовий ордер – це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Касові операції – це операції суб`єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов`язані з прийманням і видачою готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.
Відповідно до пункту 5 Положення № 148 суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків.
Пунктом 6 Положення № 148 передбачено, що суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою – у розмірі до 10 000 гривень включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50 000 гривень включно. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.
Відповідно до пункту 7 Положення № 148 фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: 
1) із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 гривень включно.
Платежі на суму, що перевищує 50 000 гривень, проводяться через банки або небанківські установи шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.
Пунктом 25 Положення № 148 передбачено, що приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства.
Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 (провадження № 61-37213св18) та від 01 жовтня 2025 року у справі № 757/20926/20-ц (провадження № 61-7369св25).
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі №21-4266а15, постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 809/1718/15, від 16 листопада 2022 року у справі № 1340/5529/18 господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу, а за змістом вже згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 (провадження № 11-200апп21) господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 сформувала підхід до оцінки реальності господарських операцій, згідно з яким аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64). 
Пункт 25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №148 дозволяє приймання готівки в касу за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або іншою уповноваженою посадовою особою товариства.
Податковий кодекс України та Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не визначають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 Цивільного процесуального кодексу України).
З матеріалів справи вбачається, що предметом договору про цільовий внесок у діяльність визначено обов`язок Виконавця, за рахунок цільового внеску Замовника здійснити будівництво і передати Замовнику обумовлений даним договором об`єкт, а Замовник за цим договором на підставі повного визнання ним Статуту кооперативу зобов`язується забезпечити вчасне внесення цільового внеску, цим самим забезпечивши відповідне фінансове забезпечення об`єкту будівництва та прийняти об`єкт у свою власність на виконання статутних вимог кооперативу, умов цього договору та для задоволення потреб у житлі (пункт 1.1. договору).
Відповідно до пунктів 1.2–1.4 договору цільовим внеском замовника є грошові кошти в розмірі 1 565 032,00 гривень, які Замовник передає Виконавцю з метою задоволення соціальних потреб асоційованого члена кооперативу. Сплата цільового внеску відбувається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в порядку та на умовах, визначених цим договором.
У пункті 1.5 Договору про цільовий внесок у діяльність визначено, що з моменту здійснення першого платежу права володіння та розпорядження об`єктом переходять до Замовника, а володіння та розпорядження цільовим внеском переходить до Виконавця.
Згідно пункт 1.6. договору за Замовником закріплюється наступний Об`єкт, будівельна адреса: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: квартира, будівельний номер АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 2, загальна площа квартири, 71,6 кв.м, поверх 5, під`їзд 1 () (т. 1 а.с. 15-17).
Термін здачі об`єкту в експлуатацію у IV кварталі 2023 року (пункт 1.7.).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором про цільовий внесок у діяльність в частині сплати цільового внеску виконав у повному обсязі, сплативши до каси Обслуговуючого кооперативу ЖБК «Спілка забудівників 28» суму цільового внеску в розмірі 1 565 032,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року.
Враховуючи те, що ОСОБА_12 як Голова правління Обслуговуючого кооперативу “ЖБК “Спілка забудівників 28” підписав та видав квитанцію, що підтверджує внесення коштів у сумі, вказаній у даному платіжному дорученні, саме на останнього і покладається обов`язок передачі цих коштів кооперативу.
Позивач у межах обставин даної справи не може відповідати за неперерахування коштів на рахунки або невнесення коштів у касу кооперативу.
При цьому стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Обслуговуючим кооперативом “ЖБК “Спілка забудівників 28” ініціювалося питання перевірки стосовно вказаної посадової особи відповідача чи службового розслідування, в ході якого було б встановлення перевищення відповідних повноважень чи зловживання ними.
Крім того, доводи сторони відповідача про невідповідність сум внесених коштів у спосіб, визначений Порядком № 148, може лише вказувати на порушення процедури внесення коштів, тобто порушення посадовими особами відповідача касової дисципліни, що може мати наслідком настання юридичної відповідальності для останніх, однак не спростовує факт внесення позивачем грошових коштів.
Тобто саме по собі перевищення ліміту готівкових розрахунків не спростовує того факту, що грошові кошти прийнято відповідачем, на підтвердження чого видано квитанцію до прибуткового касового ордеру.
Видавши таку квитанцію позивачу, відповідач створив презумпцію вчинення позивачем певних дій, спрямованих на виконання умов договору, укладеного між сторонами, спростувати яку за фактичних обставин цієї справи повинен відповідач.
До подібних висновків щодо внесення грошових коштів у такий спосіб, що не визнано незаконним, по суті дійшов Верховний Суд у постанові від 07 травня 2025 року у справі №947/954/23 (провадження № 61-17293св24).
Звіт незалежного аудитора, який здійснено на замовлення відповідача та надано до матеріалів справи, не спростовує факту руху коштів, що підтверджується належним платіжним документом – відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру.
Крім того, внесення позивачем, як замовником, грошових коштів відповідачу, як виконавцю, спрямовано на задоволення соціальних потреб позивача як асоційованого члена кооперативу, має відповідати дійсному економічному змісту діяльності та може бути підтверджено реальністю господарської діяльності відповідача – будівництвом за власні та інші залучені кошти багатоквартирного будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , а також наступною експлуатацією та управлінням після введення багатоквартирного будинку в експлуатацію, квартира АДРЕСА_3 з визначенням конкретних характеристик закріплена за замовником згідно з пунктами 1.6., 1.7. Договору про цільовий внесок у діяльність.
Як підтвердили представники сторін у судовому засіданні, станом на час розгляду справи багатоквартирний будинок за будівельною адресою: АДРЕСА_2 – збудовано, але не введено в експлуатацію.
На запитання суду щодо порядку та способу внесення цільового внеску іншими асоційованими членами кооперативу, отримання ними проінвестованих квартир, набуття статусу асоційованого члена кооперативу, то представник відповідача пояснив, що у нього відсутня така інформація. Будь-яких доказів щодо підтвердження чи спростування зазначених обставин не надав, заяв чи клопотань не подавав.
У постанові № 6-98цс13 від 02 жовтня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.
У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Відповідні висновки щодо ефективного способу захисту майнових прав на об`єкт інвестування викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/20612/15-ц, від 27.02.2019 у справі № 761/32696/13-ц, Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 638/12414/17, від 21.12.2022 у справі № 569/5399/20 та інших.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17, провадження № 14-8 цс 21 зазначено, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 93 - 95).
Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, сплатив кошти (цільовий внесок) у визначеній у договорі сумі, у зв`язку із чим за умовами договору набув майнових прав щодо об`єкту нерухомості, зокрема права на отримання в подальшому у власність відповідної квартири.
Судом встановлено, що будинок не введений в експлуатацію.
Відтак, до завершення будівництва об`єкта нерухомості та введення його в експлуатацію, Позивачу належать майнові права на цей об`єкт (зазначену вище квартиру).
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 жовтня 2019 року, справа №761/28769/13-ц.
Доводи сторони відповідача щодо неподання ОСОБА_1 заяви про вступ до кооперативу, не сплату пайового внеску, що, на його думку, свідчить про не набуття позивачем статусу асоційованого члена кооперативу, не є підставою для відмови в позові про визнання за позивачем майнових прав на об`єкт нерухомого майна за умови виконання ним зобов`язання зі сплати цільового внеску, оскільки відповідач не позбавлений права у встановленому законом порядку спонукати позивача до сплати відповідного пайового внеску.
Суд також наголошує на відмінності понять «цільовий внесок» та «пайовий внесок» у спірних правовідносинах та відсутність підстав для їх ототожнення.
Судом не приймаються до уваги доводи сторони відповідача про неукладеність договору про цільовий внесок у діяльність № ЖРК/16/12 від 24.05.202 року з підстав відсутності у особи (голови правління) права на укладення відповідного договору з неасоційованим членом та без попереднього письмового дозволу або рішення Загальних зборів членів кооперативу.
Натомість, доводи сторони відповідача про неукладеність такого договору є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного закону. У разі відсутності у представника повноважень на підписання (укладення договору) відповідний правочин є оспорюваним та може бути визнаний недійсним у встановленому законом порядку за позовом заінтересованої особи.
Загальні підходи щодо відсутності повноважень у представника юридичної особи на укладення правочину, як підставу саме недійсності правочину, висвітлено Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2023 року у справі №547/384/21 (провадження № 61-8512 св 23), в якій, зокрема, зазначено:
«Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, повинно встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Загальним правилом належного функціонування цивільних відносин представництва є вчинення представником правочинів від імені особи, яку він представляє, в межах наданих повноважень.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).
Якщо ж схвалення не відбудеться, то зазначений правочин правових наслідків для того, кого представляють, не тягне і має бути визнаний недійсним відповідно до частини першої статті 241, статей 239, 215 ЦК України.
На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Отже, у частині третій статті 92 ЦК України передбачено загальну презумпцію того, що дії органів юридичної особи або її представників у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи. Саме цим зумовлений обов`язок таких органів чи осіб вчиняти дії в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно і розумно, а також не перевищувати своїх повноважень.
Положення частини третьої статті 92 ЦК України встановлюють виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.
Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи у тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.
З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.
Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.
Для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, потрібно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.
Такі висновки щодо застосування частини третьої статті 92 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17, підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц та у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 658/580/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 127/7798/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 466/9251/13-ц, від 28 травня 2020 року у справі № 608/969/13-ц, від 21 червня 2023 року у справі № 547/727/20-ц, провадження № 61-8667 св 22, від 21 червня 2023 року справа № 547/692/20 провадження № 61-7608 св 22, від 05 липня 2023 року у справі № 547/663/20, провадження № 61-8411св 22,від 05 липня 2023 року у справі № 547/641/20, провадження № 61-8083 св 22 і Верховний Суд не встановив підстав для відступу від них».
Враховуючи зазначене, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту оспорювання Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Спілка забудівників 28» дійсності Договору про цільовий внесок у діяльність № ЖРК/16/123 від 24.05.2022 у судовому порядку чи визнання такого договору недійсним. Доводи про неукладеність такого договору, як вже було зазначено вище, не ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства, а тому відхиляються судом.
Крім того, суд також враховує те, що факт виконання позивачем, замовником, договору та не оспорення договору відповідачем, виконавцем, підтверджується тим, що через деякий час відповідачем надано позивачу відповідно до підпункту 3 пункту 2.6. Договору №ЖРК/16/12 від 24.05.2022 згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за договором № ЖРК/16/12 від 24.05.2022 на користь третьої особи без сплати винагороди.
Суд також ураховує, що наданий час склалася усталена судова практика в таких категоріях справ, а саме, що у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутність факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати внесків за інвестиційним договором, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Це підтверджується численними рішеннями Верховного Суду, в тому числі постановою Великої Палати Верховного суду від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17, рішенням від 21.12.2022 у справі №569/5399/20 та інших.
Відповідно до позиції Верховного Суду судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується та оспорюється.
Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17).
Враховуючи те, що відповідач не виконує належним чином узятих на себе зобов`язань, а також, враховуючи, що будинок по АДРЕСА_2 не введено в експлуатацію, з урахуванням повної сплати коштів за умовами Договору, суд дійшов висновку, що право позивача порушене, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо передачі об`єкту інвестування в експлуатацію для здійснення реєстрації прав власності за позивачем на об`єкт інвестування, не виконує.
Тобто відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зазначених зобов`язань, що свідчить про порушення майнових прав позивача на вищевказаний об`єкт, який він очікував отримати до терміну, що зазначений у Договорі (ІV квартал 2023 року), і який минув.
Зважаючи на факти та обставини, установлені судом при розгляді цієї справи, відповідачем як забудовником не було виконано належним чином взяті на себе 24.05.2022 зобов`язання, що зафіксовано у Договорі № ЖРК/16/12, що також мало наслідком відсутність факту введення будинку в експлуатацію, відтак ОСОБА_1 правомірно пред`явлено вимоги до відповідача і його порушені права повинні бути захищені шляхом визнання майнових прав на об`єкт будівництва.
Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню повністю.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно платіжної інструкції від 29.07.2024, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 15140,00 гривень (т. 1 а.с. 34).
Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 15140,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 3, 11, 177, 190 202, 316, 328, 331,384, 509, 525-527,530, 626-629, 638, 640 Цивільного кодексу України, Закону України «Про кооперацію», Закону України «Про інвестиційну діяльність», Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №148, керуючись 2, 4, 9, 10-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28" про визнання майнового права на об`єкт будівництва – задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , майнові права на об`єкт будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 з наступними характеристиками: квартира будівельний АДРЕСА_3 , кількість кімнат 2 (дві) загальною площею 71,6 кв. м., що розташована на 5 (п`ятому) поверсі, 1 (перший) під`їзд, згідно договору № ЖРК/16/12 про цільовий внесок у діяльність від 24 травня 2022 року.
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Спілка забудівників 28", код ЄДРПОУ 43789561, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 15140,00 гривень (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень нуль копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач – Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Спілка забудівників 28", код ЄДРПОУ 43789561, місцезнаходження: 76014 м. Івано-Франківськ, вул. Височана, буд. 18.

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.