Справа № 136/46/26
провадження № 2/136/19/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року    м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,
за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Турбівської селищної ради (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати право власності її особою на квартиру.
Позивач обґрунтовує свій позов тим, що 2-х поверховий будинок, збудований у 1937 році, знаходиться у АДРЕСА_1 .
Правом проживання у під`їзді АДРЕСА_2 , квартирі АДРЕСА_3 є ордер на жиле приміщення № 371, виданий рішенням виконавчого комітету № 17 від 27.03.1990 року сім`ї у складі чотирьох осіб.
У 1997 році ОСОБА_2 залишив сім`ю, переїхав до с. Стара Прилука, де одружився вдруге, у зв`язку з чим договірні документи потрібно оформити на ОСОБА_1 та дочок ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Згодом доньки створили власні сім`ї, одна донька ОСОБА_5 з дітьми повернулася до квартири, інша померла. Наймачами комунальної квартири залишилися ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5 з дітьми, які відповідно до закону набули право на приватизацію житла.
Для оформлення права власності ОСОБА_1 звернулася до КП Вінницького обласного об`єднання БТІ, де було виготовлено технічний паспорт на квартиру (інвентаризаційна справа № 2314 від 22.02.2019 року), після чого всі необхідні документи були подані до Турбівської селищної ради.
З 2019 року по теперішній час відповідач не здійснює оформлення права власності, посилаючись на нібито зняття будинку з балансу. При цьому, на думку позивача, заява про зняття будинку з балансу оформлена неналежним чином, окремі мешканці відмовляються від своїх підписів, а об`єднання співвласників будинку не створено.
Незважаючи на неодноразові усні та письмові звернення ОСОБА_1 щодо оформлення права власності, відповідач питання не вирішив, надавав лише усні обіцянки або письмові відписки, чим, на думку позивача, порушив її право на приватизацію житла та вимоги статті 24 Закону України «Про звернення громадян».
У будинку всі квартири приватизовані, окрім квартири, яку займає ОСОБА_1 . Неоформлення права власності протягом тривалого часу позивач вважає безпідставним та таким, що порушує її право на приватизацію квартири і завдає моральних та матеріальних збитків.
Ухвалою суду від 15.01.2026 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 11.06.2026 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивачка не з`явилася через важкість захворювання, надала заяву про розгляд справи провести без її участі.
Відповідач не з`явився, однак у своїй заяві просив проводити судове засідання без їх участі, покладаються на думку суду.
Суд встановив наступні фактичні обставини.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 13 ЦПК України регламентує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин 1 статті 95 ЦПК України, доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ордером на житлове приміщення № 371, який виданий гр. ОСОБА_2 з родиною з 3-х осіб на право зайняття жилого приміщення житловою площею 41 кв. м, виданий на основі рішення виконкому № 17 від 27.03.90. Склад сім`ї: ОСОБА_2 – чоловік, ОСОБА_1 – дружина, ОСОБА_6 – донька, ОСОБА_7 – донька.
Ордер дійсний протягом 30 днів.
Між позивачем та Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» було укладено договір № 1498 про виготовлення технічного паспорта для приватизації квартири державного житлового фонду без господарських будівель, адреса: АДРЕСА_4 .
Листом від 28.08.2025 №01-17/312 відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області позивача повідомлено, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію мають громадяни України, які постійно проживають у державному житловому фонді на підставі ордера або іншого документа, що посвідчує право користування житлом. Згідно з наданою інформацією та раніше поданих Вами документів ордер на вселення до зазначеної квартири було видано у 1990 році на ім?я Вашого колишнього чоловіка. Водночас, відповідно до пункту 7 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою КМУ № 681 від 11.10.2002 року, ордер вважається недійсним, якщо особа не вселилася до житлового приміщення упродовж 30 днів з моменту його отримання без поважних причин. Таким чином, якщо Ваш колишній чоловік не скористався правом на вселення у зазначений термін, його ордер втратив чинність, а право користування квартирою не виникло.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За правилами статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до вимог статті 1 зазначеного вище Закону, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до частини 4 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Відповідно до частини 3 статті 8 зазначеного Закону, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
У частині 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до п. 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396( далі - Положення) передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, жилі приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Згідно п. 4 Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.
Пунктом 23 Положення визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.
З аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів.
Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.
Позовна вимога про визнання права власності на квартиру не відповідає способу захисту, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки право власності виникає після прийняття органом приватизації рішення про передачу житла у власність.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», відповідно до ст.ст.15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на квартиру - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.
Повний текст рішення було складено 14.07.2026.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач - Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Миру, буд. 44, с-ще Турбів, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ: 04326230).

Суддя Дмитро КРИВЕНКО