Справа № 127/15703/26 
Провадження № 33/801/736/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
13 липня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Мунтяна Євгена Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130, частиною 5 статті 126, статтею 122-2 КпАП України,
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КпАП України, з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через захисника адвоката Мунтяна Є.В. подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду в частині притягнення ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КпАП України скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт його попереднього притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки до протоколу долучено лише роздруківку постанови № 7010477 від 12.04.2026, а не її належним чином оформлену копію.
Також в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи клопотання тим, що апеляційна скарга подається ним повторно, так як постановою апеляційного суду від 19.06.2026 року уже поверталась через відсутність договору про надання правової допомоги. 
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Враховуючи обґрунтування апеляційної скарги в частині пропущення строку на апеляційне оскарження судового рішення та матеріали справи, причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними та поновити заявнику строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також його захисник - адвокат Мунтян Є.В., будучи повідомленими в установленому законом порядку про дату, час і розгляду справи, двічі до суду не з`явились, що відповідно до статті 294 КпАП України не перешкоджає апеляційному розгляді справи.
Постанова Вінницького міського суду від 04 червня 2026 року не оскаржується в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130, та ч. 1 статті 122-2 КпАП України, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувались судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: 
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №657407 від 05.05.2026, який підписаний уповноваженою особою;
-довідкою адмінпрактики, якою підтверджується, що постановою від 12.04.226 серії ЕНА №7010477 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.126 КпАП України; 
-копією постанови серії ЕНА №7010477.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №657407 від 05.05.2026 водій ОСОБА_1 того ж дня, - 05.05.2026 о 01:06 год., у м. Вінниці, по вул. Пирогова, 142, керував автомобілем «Audi» А5, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи при цьому права керування транспортним засобом відповідної категорії (не набув права керування), в наслідок чого порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за частиною 5 статті 126 КпАП України, оскільки 12 квітня 2026 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7010477 на нього накладено штраф за ч. 4 ст. 126 КпАП України.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі – посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів – на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Учасником дорожнього руху є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному; водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Пунктом 1.9 ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.
Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:
- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);
- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);
- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити необхідні реквізити, зокрема опис встановлених обставин та прийняте рішення.
Частина 11 ст. 283 КУпАП визначає, що постанова підписується посадовою особою, яка її винесла. Разом із тим зазначена норма встановлює вимоги до форми адміністративного акта, а не регламентує виключний перелік процесуальних засобів доказування факту його існування в іншому провадженні.
Згідно з ч. 3 ст. 285 КУпАП копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі під розписку або надсилається їй поштою, про що робиться відповідна відмітка у справі. Вказана норма спрямована на забезпечення права особи на ознайомлення з прийнятим рішенням та не визначає форму доказу, яким може підтверджуватися сам факт винесення постанови у межах іншого провадження.
Матеріали даної справи не містять відомостей про скасування постанови ЕНА №7010477 від 12 квітня 2026 року чи оскарження дій поліцейських з приводу винесення вказаної постанови.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 5 ст.126 КУпАП є правильним.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Вінницького районного суду Вінницької області від 04 червня 2026 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.
Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, -
постановив:
Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Мунтяну Євгену Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Мунтяна Євгена Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя            І.М. Стадник