РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
14 липня 2026 р.  Справа № 120/3665/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з вимогами визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлені листом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 НГУ підполковника ОСОБА_2 від 05.02.2026 року. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на звільнення з військової служби на підставі пункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу", тобто у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Однак, відповідач відмовив у задоволенні рапорту, з підстав, що наявні інші члени сім`ї першого ступеня споріднення та відносно яких не підтверджено неможливість здійснення постійного догляду за батьком.
Ухвалою суду від 30.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно із частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено відповідачу до його електронного кабінету 30.03.2026 о 21:36 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.
Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, а також не виконав вимоги ухвали суду в частині надання витребуваних доказів.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.
Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проходить військову службу за призовом під час мобілізації в військовій частині НОМЕР_1 НГУ з 21.07.2025 по теперішній час.
28.07.2025 позивач звернувся з рапортом про звільнення в запас за сімейними обставинами за ст. 26 ч. 4 п. 2 п.п. г Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_3 , як особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорту позивачем надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 14.03.2024 року, яким підтверджується, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є рідним батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 335595 від 05.04.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново.
Висновком КНП «Шаргородський ЦПМСД» № 124 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 02.10.2025 року (форма первинної облікової документації № 080-4/о, затверджена наказом МОЗ України), висновком ЛКК КНП «Шаргородський ЦПМСД» № 124 від 02.10.2025 року, підтверджується, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного стороннього догляду на непрофесійній основі.
Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виконавчого комітету ШМР Вінницької області № 1226 від 26.04.2025 року, підтверджується, що заявник, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і його батько, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 21.07.2025 року, засвідчена приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М., вбачається, що єдиною особою, яка за законом зобов`язана утримувати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), є його син, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), якого він обрав для свого утримання.
Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця від 21.01.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані військовослужбовець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено довідкою виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 26.09.2025 року № 1226.
Відповідно до довідки до акту оглґду медико - соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 335595 від 05.04.2023 батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи.
Відповідно до висновку № 124 від 02.10.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, за станом здоров`я хворий потребує постійного стороннього догляду.
Мати військовослужбовця – ОСОБА_4 розлучилася з батьком 29.04.2025 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 29.04.2025 року.
Сестра батька військовослужбовця – ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 08.08.2024 року.
Брат військовослужбовця – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_5 від 07.10.2025 року № 8609/102 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 .
Брат військовослужбовця – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до відмітки у закордонному паспорті НОМЕР_6 , виданому 19.05.2017 року, орган, що видав – 0540, перебуває за кордоном.
Брат військовослужбовця – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відповідно до відмітки у закордонному паспорті НОМЕР_7 , виданому 21.10.2019 року, орган що видав – 0540, перебуває за кордоном.
Листом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 НГУ підполковника ОСОБА_2 від 05.02.2026 року, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було відмовлено у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» через те, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наявні три сина: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які відносяться до першого ступеня споріднення та на яких не підтверджено здійснення постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я.
Вважаючи дії військової частини НОМЕР_1 НГУ щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлені листом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 НГУ підполковника ОСОБА_2 від 05.02.2026 року протиправними позивач звернувся за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ст. 1 ч. 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу).
Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Так, ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. г Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на яку посилається позивач в якості правової підстави для звільнення з військової служби у запас, передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу, ст. 26 ч. 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби.
Зокрема, ст. 26 ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції на час розгляду рапорту позивача передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність наступних обставин:
- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;
- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, а також вказує на відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть надати такий догляд.
Відповідно до Висновку від 02.10.2025 №124 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_3 рекомендовано соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок: за станом здоров`я хворий потребує постійного стороннього догляду.
Таким чином, з наданої позивачем довідки вбачається, що батько позивача потребує постійного стороннього догляду.
З наданих позивачем документів вбачається, що у його батька ОСОБА_3 , є інші члени сім`ї І ступеня споріднення: син – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_5 від 07.10.2025 року № 8609/102 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 . Син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до відмітки у закордонному паспорті НОМЕР_6 , виданому 19.05.2017 року, орган, що видав – 0540, перебуває за кордоном. Син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відповідно до відмітки у закордонному паспорті НОМЕР_7 , виданому 21.10.2019 року, орган що видав – 0540, перебуває за кордоном.
Так, суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2025 р. у справі № 380/16966/24 виснував: «Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2122-IX.
У контексті Закону № 2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби тощо).
У цьому випадку, хоча формально існує інші члени сім`ї першого/другого ступеня споріднення, однак їх неможливість здійснювати догляд за ОСОБА_3 є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.
З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не відповідає критерію правомірності, передбаченому п. 1 і п. 3 ч.2 ст. 2 КАС України.
Натомість вимога щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, віднесено до компетенції військової частини, що виключає можливість втручання судом в дискреційні повноваження відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в рамках спірних правовідносин є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.07.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Позивач звільнений від сплати судового збору, відтак судові витрати не підлягають розподілу. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлені листом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 НГУ підполковника ОСОБА_2 від 05.02.2026 року
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.07.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).
Рішення суду складене 14.07.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна