ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/13616/24
Провадження № 22-ц/820/1977/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П. Талалай О.І., 
секретар судового засідання Сурник І.О.
за участю заявника ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2026 року про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення (суддя Порозова І.Ю.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.08.2024 у справі № 686/13616/24, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.10.2024, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 5174,25 грн та інфляційні втрати в розмірі 7200,15 грн.
Вказував, що незважаючи на набрання судовим рішенням законної сили, Державна казначейська служба України не здійснила виплату нарахованої суми.
Наголосив на тому, що заявник неодноразово звертався із запитами до Державної казначейської служби України, але у відповідь отримував лише відписки з посиланням на те, що питання щодо виконання судових рішень, які відносяться до третьої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми, розглянеться тільки після погашення заборгованості по першій та другій чергах.
На думку заявника, застосування процесуального механізму, передбаченого ст. 435 ЦПК України, про заміну способу і порядку виконання судового рішення із зобов`язанням вчинити дії на стягнення коштів є єдиним дієвим та ефективним заходом, спрямованим на реальне поновлення порушених соціальних прав заявника.
Враховуючи викладене, просив суд змінити спосіб і порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.08.2024 у справі № 686/13616/24 шляхом стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої суми, що становить 12374,40 грн; ухвалу суду допустити до негайного виконання.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2026 року у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначає, що обґрунтовуючи свою заяву, заявник наголосив на тому, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 № 4094-IX положення частини третьої статті 435 ЦПК України були доповнені абзацом другим такого змісту: «Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися». 
Вважає, що ця норма встановлює самостійну та достатню підставу для зміни способу виконання після двомісячного строку невиконання рішення про стягнення нарахованої суми. 
Натомість, відмовляючи заявнику у задоволенні заяви, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на Закон України «Про виконавче провадження», постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року, яка стосується розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та окремі постанови Верховного Суду 2018-2019 років. Тобто, обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції, на думку скаржника, застосував судову практику, яка не має жодного відношення до предмету заяви, оскільки не стосується оскарження дій чи бездіяльність ДВС та до того ж є застарілою, оскільки усі вказані рішення ухвалені до 21 листопада 2024 року, тобто до прийняття Закону України № 4094-IX щодо внесення змін до статті 435 ЦПК України. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.08.2024 у справі № 686/13616/24, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.10.2024, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 5174,25 грн (654,25 грн + 4520 грн) та інфляційні втрати в розмірі 7200,15 грн (996,16 грн + 6203,99 грн).
08.11.2024 Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист № 686/13616/24.
Листом Державної казначейської служби України №5-11-11/28773 від 13.12.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2024 у справі № 686/13616/24 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 12374,40 грн обліковується в Казначействі з 26.11.2024 за бюджетною програмою за КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» за третьою чергою погашення заборгованості. Станом на теперішній час Казначейством здійснюються заходи щодо виконання судових рішень, які відносяться до першої черги погашення заборгованості. Питання щодо виконання судових рішень, які відносяться до третьої черги, розглянеться Казначейством після погашення заборгованості по першій та другій чергах (а.с.212).
Відповідно до листа Державної казначейської служби України №5-11-11/28935 від 16.12.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що Казначейство не наділене повноваженнями щодо зміни черговості виконання судових рішень чи збільшення обсягу бюджетних призначень (а.с.213).
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нормами процесуального законодавства не передбачено заміни відповідача (боржника, суб`єкта виконання) в порядку вирішення питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Вказав, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин та тільки у випадку відкриття виконавчого провадження. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду, виходячи із наступного.
Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України, частини 1, 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).
Відповідно до частини 1 та 3 статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Отже, під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Зміна способу виконання рішення, здійснена судом в порядку, визначеному статтею 435 ЦПК України, не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб встановлений у рішенні та припинення здійснення тих заходів, які були визначені рішенням та здійснення їх у спосіб, встановлений ухвалою, винесеною відповідно до норм процесуального права. Отже, така ухвала є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення та спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу.
При цьому, необхідною та обов`язковою умовою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є факт існування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим. Водночас, на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.
Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
Звертаючись до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання, заявник фактично просив замінити боржника  за рішенням суду.
Проте, Державна казначейська служба не є боржником за рішенням. Казначейство лише здійснює безспірне списання коштів із державного бюджету за рішеннями суду, де боржником визначено державу.
А тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення такої заяви.
Не заслуговують доводи апеляційної скарги на незастосування судом першої інстанції положень частини третьої ст. 435 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення до суду з заявою), оскільки у справі не виконується рішення щодо зобов`язання вчинення певних дій і виконавче провадження на виконання рішення суду про стягнення коштів з державного бюджету України не здійснюється. 
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Повне судове рішення складено 07 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай