Справа № 279/4275/26
Номер рядка звіту 389
номер провадження 1-кп/279/664/26 В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" липня 2026 р. 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого–судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі в місті Коростені кримінальне провадження №12026060000000368від 26.05.2026 по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимого, не інваліда, не військовозобов`язаного, працюючого директорем ТОВ «Тарасівський млин», фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.409 ч.4, 190 ч.1 КК України, з угодою про визнання винуватості, 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , у період часу з 04.08.2025 по 15.01.2026, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від несення обов`язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати, вирішив ухилитися від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману. 
Реалізуючи свій злочинний умисел, капітан ОСОБА_6 , будучи включеним до списків особового складу та поставленим на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок 11 проходити військову службу у вказаній військовій частині, яка дислокувалася у АДРЕСА_2 , діючи з метою ухилення від проходження військової служби в умовах воєнного стану, не маючи поважних причин та законних підстав для своєї відсутності, заздалегідь створив умови для приховування факту своєї відсутності на службі та забезпечення видимості належного проходження ним військової служби. 
У подальшому, діючи шляхом іншого обману, що виразився у створенні видимості виконання ним обов`язків військової служби та приховуванні факту його фактичної відсутності за місцем проходження служби за попередньо досягнутою домовленістю з тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), який уповноважений здійснювати облік особового складу військової частини, ОСОБА_6 у період з 04.08.2025 по 15.01.2026 фактично перебував поза межами дислокації військової частини НОМЕР_1 , обов`язків військової служби не виконував, однак продовжував обліковуватися як військовослужбовець, який нібито проходить військову службу та виконує обов`язки за посадою. 
Таким чином, капітан ОСОБА_6 , шляхом іншого обману, що полягав у створенні видимості проходження військової служби та приховуванні факту своєї відсутності за місцем служби, в умовах воєнного стану ухилився від несення обов`язків військової служби у період з 04.08.2025 по 15.01.2026, після чого 15.01.2026 самостійно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , чим припинив вчинення кримінального правопорушення. 
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_6 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини проводив час на власний розсуд. 
Крім цього, капітан ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та перебуваючи на посаді офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим, майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, достовірно знаючи, що фактично не проходить військову службу та не виконує обов`язків військової служби, а тому не має законних підстав для отримання грошового забезпечення військовослужбовця за період своєї фактичної відсутності на службі, вирішив заволодіти бюджетними коштами, що належать державі та призначені для забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 у період з 04.08.2025 по 15.01.2026, перебуваючи поза межами дислокації військової частини НОМЕР_1 та фактично не виконуючи обов`язків військової служби, усвідомлюючи відсутність у нього права на отримання грошового забезпечення та додаткових грошових винагород, передбачених постановою КМУ №168 від 28.02.2022 12 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за вказаний період, умисно підтримував створену видимість належного проходження військової служби та наявності підстав для його перебування на всіх видах забезпечення військової частини. 
Унаслідок своїх умисних дій ОСОБА_6 шляхом обману держави щодо фактичного виконання ним обов`язків військової служби та наявності законних підстав для отримання грошового забезпечення незаконно отримував бюджетні кошти у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця та додаткової грошової винагороди передбаченою постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», які виплачувалися за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Таким чином, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, шляхом обману держави шляхом в особі військової частини НОМЕР_1 та її уповноважених органів щодо фактичного проходження ним військової служби, виконання обов`язків за посадою та наявності права на отримання грошового забезпечення, заволодів належними державі бюджетними коштами у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця та додаткової грошової винагороди передбаченою постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04.08.2025 по 15.01.2026 на загальну суму 169 149 грн. 07 коп., якими у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив Державі в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду на вказану суму. 
Своїми умисними діями, які виразились в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 409 Кримінального кодексу України. 
Умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України. 
26.06.2026 року між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3  та обвинуваченим ОСОБА_6 в присутності захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості. 
Згідно вказаної угоди ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.1 ст.190 КК України в обсязі підозри. 
Також вказаною угодою сторони погодили покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді — штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень, за ч.4 ст.409 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді — штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 гривень. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 гривень. 
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. 
В судовому засіданні прокурор зазначив, що угода відповідає вимогам Кримінально-процесуального законодавства, потерпілий у кримінальному провадженні претензій до обвинуваченого не має, тому може бути затверджена судом і обвинуваченому слід призначити узгоджене в угоді покарання. 
Обвинувачений  ОСОБА_6 не заперечив проти затвердження угоди про визнання винуватості, винуватим себе у вчиненні злочинів визнав, розкаявся. 
Захисник у судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена добровільно та відповідає вимогам, встановленим нормами КПК України.
Також суду надано заяву представника потерпілого ВЧ НОМЕР_1 – ОСОБА_8 , в якій останній зазначає, що надає свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості прокурором з обвинуваченим.
Так, злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України за ч.4 ст.409 КК України є тяжким злочином, а за ч.1 ст.190 КК України відноситься до кримінального проступку.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної сторонами угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України та вимогам кримінального кодексу України (щодо призначення покарання), не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи та інтереси сторін, або інших осіб, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого сторонами угоди покарання.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд – 

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду від 26.06.2026 року про визнання винуватості між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3  та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладену з участю захисника ОСОБА_5 .. 
ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.1 ст.190 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання: за ч.1 ст.190 КК України у виді — штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень; за ч.4 ст.409 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді — штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень. 
На підставі ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 25 877 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 20 копійок. 
Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1