ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2026 р. Справа№ 910/2034/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Мальченко А.О. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 14.07.2026,

розглянувши апеляційну скаргу  Київської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 (повний текст складено 12.05.2026) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 (повний текст складено 21.05.2026)
у справі №910/2034/26 (суддя Л. Г. Пукшин)
за позовом Приватного акціонерного товариства «АТП-1»
до Київської міської ради
про визнання поновленим договору оренди, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «АТП-1» (далі, позивач або ПрАТ «АТП-1»/Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі, відповідач або Рада) про визнання укладеним між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством «АТП-1» договору про поновлення договору оренди земельної ділянки у такі редакції:
«Договір про поновлення договору оренди земельної ділянки
м. Київ, __________________________________________________ року. 
Київська міська рада, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 22883141, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, - далі у тексті - «Орендодавець», в особі Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та діє на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР - з однієї сторони, та 
Приватне акціонерне товариство «АТП-1», код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 03746384, місцезнаходження: м. Київ, вул. Промислова, буд. 1, - далі у тексті - «Орендар», в особі директора Глазкова Володимира Михайловича, що діє на підставі Статуту з другої сторони, на підставі статті 792 Цивільного кодексу України, статті 33 Закону України «Про оренду землі» уклали цей Договір про таке: 
1. Поновити на 24 (двадцять чотири) роки договір на право тимчасового користування землею, укладений між Орендодавцем та Орендарем, який був зареєстрований Київським міським управлінням земельних ресурсів 13 грудня 2001 року за № 79-5-00067 (далі у тексті - Договір оренди). 
2. Умови Договору оренди залишаються без змін, за винятком пунктів Договору оренди, які змінюються даним Договором. 
3. Підпункти 2.1 та 2.2 пункту 2 Договору оренди викласти в редакції: 
« 2.1. Об`єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками: 
- місце розташування - вулиця Промислова, 1 у Голосіївському районі міста Києва;
- розмір земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:115:0018 - 8,2997 (вісім цілих дві тисячі дев`ятсот дев`яносто сім десятитисячних) га, в тому числі 0,1048 га в межах червоних ліній та 0,1563 га без права будівництва капітальних споруд (як резервний коридор для обслуговування діючих магістральних мереж згідно з проєкто-планувальними проробками; 
2.2. Відповідно до витягу №НВ-9981397352025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка становить:
- земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:115:0018, площею 8,2997 га - 75 438 010,05 (сімдесят п`ять мільйонів чотириста тридцять вісім тисяч десять) грн. 05 коп. 
4. Даний договір є невід`ємною частиною Договору оренди та набуває чинності з дня його нотаріального посвідчення в установленому порядку. 
5. Витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього Договору, сплачує Орендар. 
6. Орендар сплачує орендну плату за період від дня закінчення дії Договору оренди до дня поновлення його дії у порядку та у розмірах, встановлених Договором оренди. 
7. Усі спори, пов`язані з виконанням умов цього Договору, вирішуються в судовому порядку із застосуванням чинного законодавства України, при неможливості досудового врегулювання спорів, що виникають при виконанні умов цього Договору. 
8. Цей договір складений у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один примірник - для зберігання у Орендаря, один - для Орендодавця (знаходиться на зберіганні у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), один- для зберігання у нотаріуса. 
9. Сторонам роз`яснено зміст ст. 125 Земельного кодексу України. 

Київський міський голова ______________________________________________
Орендар ______________________________________________________________.»
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору на право тимчасового користування землею №79-5-00067 від 13.12.2001 позивачу було надано в тимчасове довгострокове користування строком на 24 роки земельну ділянку площею 82997 кв.м., в тому числі 1048 кв.м. в межах червоних ліній без права будівництва капітальних споруд та 1563 кв.м. без права будівництва капітальних споруд, для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд на вул. Промисловій, 1 у Голосіївському районі м. Києва. Маючи намір продовжити дію договору, керуючись статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції) Приватне акціонерне товариство «АТП-1» направило на адресу Київської міської ради лист-повідомлення від 05.11.2025 щодо наміру скористатися переважним правом на поновлення договору із доданим проєктом додаткової угоди. Оскільки відповіді від Київської міської ради щодо укладення договору про поновлення/відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки позивач не отримав, останній звернувся до суду з даним позовом про визнання укладеним між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством «АТП-1» договору про поновлення договору оренди земельної ділянки у запропонованій редакції.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2034/26 позов задоволено повністю.
Визнано укладеним між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариство «АТП-1» Договір про поновлення договору оренди земельних ділянок у редакції, викладеній у резолютивній частині рішення.
Присуджено до стягнення з Київської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства «АТП-1» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн. 
Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд установив, що позивач (орендар) дотримався вимог, встановлених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», звернувшись до орендодавця з повідомленням про поновлення дії договору оренди та проєктом додаткової угоди, тоді як відповідачем не було надане повідомлення про відмову (заперечення) проти поновлення дії договору у визначений законом строк без поважних на це причин.
За висновками суду у спірних правовідносинах Київською міською радою було допущено порушення принципів добросовісності, справедливості та розумності, оскільки бездіяльність відповідача фактично була направлена на неможливість дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є ПрАТ «АТП-1».
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які спростовували б заявлені позовні вимоги.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/2034/26 заяву Приватного акціонерного товариства «АТП-1» про ухвалення додаткового рішення (про долучення доказів на підтвердження розміру витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді та стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняття додаткового рішення) задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Київської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства «АТП-1» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
В іншій частині заяви відмовлено.
Суд установив, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, виходячи з погодженого розміру на професійну правничу допомогу, у розмірі 57 000,00 грн. Водночас, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, враховуючи результати розгляду даної справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 28.05.2026 через підсистему «Електронний суд» Київська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2034/26 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/2034/26, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі пунктів 1-4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Скаржник наголошує на невідповідності надісланого позивачем проєкту додаткової угоди до Договору оренди земельних ділянок вимогам абзацу третього розділу ІХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі». Рада наголошує, що Договір оренди земельної ділянки комунальної власності, на якій розташовані будівлі і споруди, що є власністю орендаря, у разі його продовження, має в обов`язковому порядку містити умови, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та статті 126-1 ЗК України, а це можливо лише в спосіб викладення цих умов у письмовому вигляді шляхом зазначення про це саме в проєкті додаткової угоди про поновлення договору. Однак, проєкт запропонованої позивачем додаткової угоди зазначеним вимогам не відповідає.
Також скаржник звертає увагу на те, що нова редакція статті 33 Закону України «Про оренду землі», на відміну від попередньої редакції цієї статті, надає орендарю переважне право перед іншими особами на укладення нового договору, а не поновлення попереднього. Сторони договору оренди можуть погодити істотні умови і укласти новий договір оренди на тих самих або нових погоджених сторонами умовах, але в будь-якому випадку, якщо мова йде про укладення договору оренди щодо земель державної або комунальної власності, укладення нового договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

17.06.2026 позивач подав через підсистему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
У відзиві позивач наголосив на тому, що ПрАТ «АТП-1» повністю дотримано порядку поновлення Договору оренди землі, визначеного Договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
Що стосується судової практики, на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, то позивач наголошує, що вона не є релевантною до даних правовідносин, оскільки стосується переходу права користування земельною ділянкою при переході права власності на майно або стосується іншого періоду, тому висновки не є правозастосовними у даній справі.
Щодо оскарження відповідачем додаткового рішення, то позивач зазначив, що у даній справі Київська міська рада не скористалася своїм правом на подання клопотання на зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги, відповідно суд першої інстанції мав задовольнити заяву позивача в повному розмірі.
У відзиві позивач навів орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс/очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, який складається із суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що попередньо (орієнтовно) становитиме 50 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2026 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2034/26 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/2034/26 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2034/26, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
11.06.2026 матеріали справи №910/2034/26 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/2034/26, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 14.07.2026.
У судовому засіданні 14.07.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 14.07.2026 з`явились представники позивача та відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову та заяви про розподіл витрат на правничу допомогу відмовити.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення та додаткове рішення суду залишити без змін. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

13.12.2001 між Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «АТП-1», назва якого змінена на Приватне акціонерне товариство «АТП-1» (у подальшому - ПрАТ «АТП-1») було укладено договір на право тимчасового користування землею (далі - Договір), який зареєстровано в книзі державної реєстрації договорів за №79-5 00067 від 13.12.2001. 
Відповідно до пункту 1.1. Договору Київська міська рада на підставі рішення від 30.11.2000 №90/1067 надає, а Відкрите акціонерне товариство «АТП-1» приймає в тимчасове довгострокове користування земельну ділянку загальною площею 82 997 кв.м. згідно з планом землекористування, що додається.
Згідно з пунктом 1.2. Договору земельна ділянка площею 82 997 кв.м. надається в тимчасове довгострокове користування строком на 24 роки, в тому числі 1048 кв.м. в межах червоних ліній без права будівництва капітальних споруд та 1563 кв.м. без права будівництва капітальних споруд, для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд на вул. Промисловій, 1 у Голосіївському районі м. Києва. 
Як вбачається з матеріалів справи, речове право - право оренди земельної ділянки кадастровий номер: 8000000000:90:115:0018 площею 8.2997 га зареєстровано за ПрАТ «АТП-1» 09.05.2023, номер запису про інше речове право - 50205407.
У пункті 2.1. Договору визначено, що плата за землю вноситься землекористувачем згідно Закону України «Про плату за землю» у вигляді земельного податку у розмірі 1% у рік від грошової оцінки земельної ділянки. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 27.10.2015, у справі № 910/5402/15-г за позовом заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з вимогами до Публічного акціонерного товариства «АТП-1» про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 13.12.2001 задоволено позовні вимоги заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та внесено зміни до пункту 2.1. договору на право тимчасового користування землею, укладеного Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «АТП-1» (нове найменування якого - Публічне акціонерне товариство «АТП-1») від 13.12.2001, зареєстрованого за №79-5-00067, виклавши його у такій редакції: « 2.1. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки».
Згідно з пунктом 3.2. Договору землекористувач, зокрема, має право: самостійно господарювати на землі згідно з цільовим призначенням земельної ділянки; переважного поновлення договору після закінчення строку його дії та за інших умов.
За доводами позивача, маючи намір продовжити дію договору, керуючись статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції) ПрАТ «АТП-1» направило на адресу Київської міської ради лист-повідомлення від 05.11.2025 щодо наміру скористатися переважним правом на поновлення договору. У додаток до листа-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки позивач додав проєкт додаткової угоди та документи у кількості 68 арк. Лист-повідомлення зареєстровано в Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 05.11.2025 реєстраційний номер 459059977 (номер первинної справи 654631192).
Як вказує позивач, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 05.11.2025 №05-714065 надіслано ПрАТ «АТП-1» копію листа-повідомлення із зазначенням реєстраційного номеру.
Однак, станом на час подання позову в даній справі відповіді від Київської міської ради щодо укладення договору про поновлення/відмови в поновленні договору оренди земельної ділянки позивач не отримував. 
За доводами позивача, останнім дотримано процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надавши проєкт додаткової угоди за 30 днів до закінчення строку дії договору, належним чином виконавши свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір його поновити. 
Також позивач зазначає, що продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, крім цього, на земельній ділянці по вул. Промислова, 1 у Голосіївському районі м. Києва розміщено майновий комплекс позивача, тобто земельну ділянку в оренду не може отримати жодна фізична чи юридична особа, окрім позивача.
Оскільки, як вказує позивач, після закінчення строку дії Договору ПрАТ «АТП-1» продовжує користуватися земельною ділянкою та протягом місяця після закінчення строку його дії відсутній лист-повідомлення Київської міської ради про заперечення у поновленні договору, на думку позивача, наявні правові підстави визнання укладеною додаткової угоди до договору в запропонованій позивачем редакції.
Відповідач проти позовних вимог заперечував із тих підстав, що зміст доданого до листа-повідомлення про поновлення договору оренди проєкту додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки суперечить приписам абзацу 3 Розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», оскільки не містить умов, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Отже, предметом спору в даній справі є вимога позивача про визнання укладеним додаткового договору до договору на право тимчасового користування землею від 13.12.2001 на той самий строк і на тих самих умовах у редакції, наведеній у пункті 1 прохальної частини позовної заяви.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, дійшов таких висновків.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання укладеним на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» Договору про поновлення договору оренди земельної ділянки, який був зареєстрований Київським міським управлінням земельних ресурсів 13 грудня 2001 року за №79-5-00067.
Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються Законом України «Про оренду землі».
Статтею 1 означеного Закону визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Щодо положень Закону України «Про оренду землі», які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає таке.
16.01.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (а відповідні положення пункту 8 цього Закону з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України «Про оренду землі», що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції.
Цим Законом розділ ІХ Перехідні положення Закону України «Про оренду землі» доповнено абзацами 3 і 4 такого змісту: «Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» змінено редакцію статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка тепер має назву «Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк» та стосується лише переважного права орендаря (частини 1- 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» в попередній редакції). Поновлення ж договору (частина 6 попередньої редакції статті 33) відповідно до статті 32-2 Закону України «Про оренду землі» у новій редакції тепер регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України.
При цьому відповідно до абзацу 4 розділу ІХ Перехідні положення Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Згідно з частиною 2 статті 126-1 Земельного кодексу України в разі, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Відповідно до частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 Земельного кодексу України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
Отже, зміст поняття «поновлення договору оренди», про яке йдеться в абзаці 4 розділу ІХ Перехідні положення Закону України «Про оренду землі» базується на положеннях статті 126-1 Земельного кодексу України , що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах. Що ж стосується поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, то таке поновлення здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення, тобто шляхом укладення правочину.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке було передбачене частиною 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 №340-ІХ, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору. Тому поняття «поновлення договору оренди», про яке йдеться в абзаці 4 розділу ІХ Перехідні положення Закону України «Про оренду землі», та поняття «поновлення договору оренди», яке містилось у Законі України «Про оренду землі» у попередній редакції, є змістовно різними.
Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21.
Отже, до правовідносин з укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше норми законодавства не містять. 
Подібні висновки щодо застосування приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» у сукупності з положеннями Розділу ІХ Перехідні положення до Закону України «Про оренду землі» викладені в постановах Верховного Суду від 14.04.2026 у справі №924/368/25, від 10.03.2026 у справі №904/3765/24, від 28.01.2026 у справі №918/614/25, від 13.01.2026 у справі №914/3222/24, від 03.12.2025 у справі №910/10665/24 й враховуються судом під час розгляду даної справи з огляду на положення частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
Так, статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності у нього наміру скористатися переважним правом перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Відповідно до приписів частин 1-4 статті 33 «Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк» Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чиннім станом на дату виникнення спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
Отже, положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» надають орендарю переважне право перед іншими особами на укладення нового договору. Сторони договору оренди можуть погодити істотні умови і укласти новий договір оренди на тих самих або нових погоджених сторонами умовах. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.04.2026 у справі №924/368/25, від 11.11.2025 у справі №924/1174/24, від 02.04.2025 у справі №925/604/24.
Спірний Договір оренди земельної ділянки був укладений строком на 24 роки, тобто його дія закінчувалась 13.12.2025.
За змістом пункту 3.2. Договору землекористувач, зокрема, має право переважного поновлення договору після закінчення строку його дії та за інших умов.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою використання переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, 05.11.2025 позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про поновлення Договору оренди земельної ділянки №79-5-00067 від 13.12.2001. Зазначеним листом позивач підтвердив виконання умов Договору оренди земельної ділянки та зазначив, що у разі необхідності надає згоду на приведення розміру орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства України.
До вказаного листа-повідомлення позивачем було додано, зокрема, проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, зміст якого відповідає редакції проєкту, викладеному у прохальній частині позовної заяви.
Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 05.11.2025 № 05-714065 повідомив ПрАТ «АТП-1» про реєстрацію листа-повідомлення про поновлення Договору оренди земельної ділянки та надав копію із зазначенням реєстраційного номеру.
Тобто, у даному випадку позивач дотримався вимог частин 2, 3 статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Радою відповіді на заяву Товариства у визначений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» місячний строк надано не було, повідомлень про відмову проти укладення додаткової угоди не висловлено, доказів, що Рада у будь-який спосіб повідомляла Товариство про неможливість досягнення домовленості щодо розміру орендної плати чи інших умов договору матеріали справи також не містять. 
Станом на дату звернення Товариства до Ради із заявою у порядку статті 33 Закону України «Про оренду землі» жодних претензій щодо порядку використання орендованої земельної ділянки відповідачем не пред`являлось, вимог щодо повернення земельної ділянки не заявлено, доказів зміни цільового використання орендованої земельної ділянки не надано, так само як і не надано доказів наявності у позивача заборгованості з орендної плати. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21 і в постановах Верховного Суду від 14.04.2026 у справі № 924/368/25, від 10.03.2026 у справі №920/1124/24, від 03.02.2026 у справі №916/4826/24, від 27.01.2026 у справі №927/956/24, від 21.01.2026 у справі №915/403/25, у межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема, про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитися землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи, вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.
Крім того, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 27.01.2026 у справі №927/956/24, від 02.09.2025 у справі №914/2220/24, від 12.03.2025 у справі №921/576/23, в разі якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами в договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження строку дії договору та при цьому надав проєкт договору (незалежно від того, чи цей проєкт містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний строк розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, проаналізував його умови, в тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився із запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в рамках своїх повноважень, а тому суди повинні також відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним.
Однак, якщо власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 Цивільного кодексу України та статті 33 Закону України «Про оренду землі» орган державної влади чи місцевого самоврядування зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо. Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21.
При цьому судовий захист у таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може покликатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене частиною 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.
Оскільки за встановленими судом обставинами справи позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для прийняття відповідного рішення уповноваженого органу, та набув право «правомірного очікування» на укладення договору оренди землі на новий строк, а орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, то місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог Товариства у цій справі та укладення спірного договору в редакції, запропонованій позивачем.
Такий висновок місцевого господарського суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21.
Посилання скаржника на те, що в будь-якому випадку, якщо мова йде про укладення договору оренди щодо земель державної або комунальної власності, то укладення нового договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України, судом у спірному випадку до уваги не приймаються, оскільки дискреція органу державної влади чи органу місцевого самоврядування не є безмежною й не може використовуватися для свавільної та недобросовісної відмови у реалізації законного переважного права орендаря.
Також у даному контексті судом взято до уваги ту обставину, що на земельній ділянці по вул. Промислова, 1 у Голосіївському районі м. Києва розміщено майновий комплекс (нежитлові будівлі), належний позивачу на праві власності, у зв`язку з чим позивач у будь-якому випадку здійснює користування вказаною земельною ділянкою, що унеможливлює передачу зазначеної земельної ділянки відповідачем у користування іншим особам.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про те, що наданий позивачем проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки всупереч приписам абзацу 3 Розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» не містить умови, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та статтею 126-1 Земельного кодексу України, судом першої інстанції обґрунтовано відхилені, оскільки наданий позивачем суду проєкт Додаткового договору про поновлення Договору оренди земельної ділянки відповідає вимогам та містить усі умови, передбачені законодавством України, в тому числі, що передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та статтею 126-1 ЗК України.
Судова практика, на яку посилається Рада в апеляційній скарзі, не спростовує зазначених висновків суду, оскільки висновки Верховного Суду у перелічених відповідачем справах зроблені за інших фактичних обставин спірних правовідносин.
Інші доводи відповідача не беруться судом до уваги оскільки відповідач (Київська міська рада), отримавши пропозицію позивача, у визначений законом місячний термін своїх заперечень, пропозицій не надала, що в свою чергу свідчить про ухилення відповідача від виконання законодавчо визначеної процедури.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача у контексті оскарження рішення суду є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.
Щодо оскарження Радою додаткового рішення суду від 21.05.2026 у даній справі, суд зазначає таке.
Після ухвалення рішення судом першої інстанції Товариство 11.05.2026 подало через підсистему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення (про долучення доказів на підтвердження розміру витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді та стягнення з відповідача 57 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу).
За результатами розгляду заяви позивача додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/2034/26 присуджено до стягнення з Київської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства «АТП-1» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд установив, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, виходячи з погодженого розміру на професійну правничу допомогу, у розмірі 57 000,00 грн. Водночас, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (пункт 2 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, враховуючи результати розгляду даної справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Скаржник в апеляційній скарзі не наводить жодних доводів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції, як і підстав для скасування додаткового рішення суду.
Водночас позивач, який у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що у даній справі Київська міська рада не скористалася своїм правом на подання клопотання на зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги, відповідно суд першої інстанції мав задовольнити заяву позивача в повному розмірі, апеляційну скаргу на додаткове рішення суду не подавав.
Верховний Суд звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2024 у справі №756/11081/20 у пункті 83 зазначила, що «…суд апеляційної інстанції не може вийти і за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище заявника (відповідача, який подав апеляційну скаргу). Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги».
Положення частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України щодо меж апеляційного перегляду є ідентичні за містом положенням частин 1, 4 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, щодо застосування яких висловилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2024 у справі №756/11081/20.
Враховуючи наведене, оскільки позивач не оскаржував додаткове рішення суду в даній справі, відповідно, погодився з наявністю підстав для стягнення на його користь 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу із 57 000,00 грн заявлених, протилежні висновки суду апеляційної інстанції (про задоволення заяви позивача у повному обсязі) призведуть до порушення принципу заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) та, відповідно, норм процесуального права (статей 2, 13, 14, 269 Господарського процесуального кодексу України).
Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують наведених вище висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги Київської міської ради не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення та додаткове рішення суду у даній справі обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального та процесуального права та такими, що відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Київської міської ради є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2034/26 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/2034/26 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2034/26 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/2034/26 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Київську міську раду.
Матеріали справи №910/2034/26 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.07.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко