ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/382/26	Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А. 	
Провадження № 33/817/402/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 27 березня 2026 року о 16 год 32 хв у м. Ланівці на вул. Незалежності, 26, Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в КНП Лановецька міська лікарня відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Вальчук М.М. вважає вказану постанову необ`єктивною, незаконною і необґрунтованою, ухваленою з істотними порушеннями норм процесуального права, та неправильного застосування норм матеріального права.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що обставини, викладені у протоколі не відповідають фактичним обставинам справи.
Адвокат вказує, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не визнає, оскільки вважає, що не був зупинений працівниками поліції на належних підставах, а названа ознака поліцейським, яка б надавала підстави для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, є надуманою та суб`єктивною.
На переконання апелянта, оскільки ОСОБА_1 не притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами) за порушення п.п. 2.3.в ПДР України, на яку працівник поліції посилається як підставу зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , a від так, на переконання апелянта, працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, які могли би бути підставою для зупинки його транспортного засобу, згідно із ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію".
Зокрема вказує, що з відеоматеріалів не вбачається, що ОСОБА_1 керує транспортним засобом з порушенням правил користування ременями безпеки. 
Враховуючи наведене, вважає, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими без законних підстав, а тому складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом. 
Стверджує, що поліцейські запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не повідомивши останньому виявлених у нього ознак сп`яніння, передбачених Інструкцією “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р №1452/735
Зазначає, що рапорт поліцейського, який наявний в матеріалах справи, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи. 
Просить скасувати постанову від 17 червня 2026 року Лановецького районного суду Тернопільської області про визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши апелянта — захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М., яка повністю підтримала подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить зупини апеляційне провадження у справі та скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №625664 від 27 березня 2026 року, 27 березня 2026 року о 16 год 32 хв у м. Ланівці на вул.Незалежності, 26, Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в КНП Лановецька міська лікарня відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі, а доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати єдиним та безперечним доказом вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вказаний процесуальний документ об`єктивно підтверджений іншими доказами по справі, які були досліджені як судом першої, так і апеляційної інстанцій. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи. 
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора у службовому автомобілі поліцейського та нагрудних камер поліцейських. 
Так, відеозаписом з нагрудних камер працівнкиів поліції зафіксовано, що у місці, дату та час, вказані у протоколі, ОСОБА_1 керував зазначеним у протоколі транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції. Одразу після зупинки транспортного засобу поліцейський назвав водію причину зупинки порушення Правил дорожнього руху в частині користування пасивними засобами безпеки (файл «камера Батенчук», час на відео 16 год 33 хв 10 сек). В подальшому працівниками поліції було виявлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без права керування таким транспортним засобом, а тому порушив п.2.1.а ПДР України.
Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА №6918908 від 27 березня 2026 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП. 
Таким чином, апеляційний суд визнає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що відсутність накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КупАП, тобто за порушення вимог п. 2.3.в ПДР, не свідчить про незаконність зупинки транспортного засобу, оскільки поліцейським з урахуванням положень ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що виявлено після зупинки транспортного засобу, і яке є більш серйозним правопорушенням стосовно правопорушення, передбаченого ч.5 с. 121 КУпАП, адже розгляд справи про вчинення цих обох правопорушень здійснювався поліцейським одночасно. 
Крім того, з відеоматеріалу, який досліджувався судом, вбачається, що в подальшому, у зв`язку з виявленими ознаками стану алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, які були озвучені водію ОСОБА_1 , поліцейський запропонував йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, детально роз`яснивши водію процедуру такого огляду та наслідки відмови від його проходження (файл «камера Батенчук», час на відео з 16 год. 52 хв. 30 сек. До 16 год. 55 хв. 10 сек.). Після тривалих роздумів ОСОБА_1 чітко і недвозначно відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в КНП Лановецька міська лікарня (файл «камера Батенчук», час на відео з 17 год 07 хв 20 сек до 17 год 09 хв 20 сек). 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги твердження сторони захисту про те, що поліцейські запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не повідомивши останньому виявлених у нього ознак сп`яніння, передбачених Інструкцією №1452/735 від 09.11.2015, оскільки такі спростовуються долученими до матеріалів справи відеозаписами.
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Також дані обставини стверджуються рапортом помічника чергового ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 27.03.2026 №1687 (а.с. 2) 
Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.
Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.
Доводи захисника про те, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом, оскільки ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими без законних підстав, то такі доводи сторони захисту були предметом детального дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що даний вид адміністративного правопорушення, сам по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб.
Факт оскарження в апеляційному порядку рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20.05.2026 р., яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ст.126 ч.2 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 6918908 від 27.03.2026 р., на що сторона захисту звертає увагу під час апеляційного розгляду, на переконання суду, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стану алкогольного сп`яніння, за що його притягнуто до адмінвідповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання захисника про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.  
Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя