ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ 
м. Запоріжжя

Іменем України
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
16 липня 2026 року	Справа № 331/6600/25	

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Губанова Р.О.,
секретарка судового засідання Владиченко І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в заочному порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст позову, рух справи.
11 листопада 2025 року з Олександрівського районного суду міста Запоріжжя до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов.
Узагальненими доводами позовної заяви є те, що 26.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна»/Первісний Кредитор) та ОСОБА_1 (далі Відповідач/Позичальник), укладали Договір № 4919703 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від року (далі Кредитний договір). Договором передбачено всі його істотні умови. Позичальник на виконання умов цього договору отримав кредит в сумі 29900,00 грн.
Внаслідок невиконання умов договору Відповідачем виникла заборгованість в сумі 119899,00 грн, яка складається з 29900,00 грн – заборгованість за кредитом; 75049,00 грн – заборгованість за нарахованими процентами; 14950,00 грн – заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. 
02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» і Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (далі ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»/Позивач) укладено Договір факторингу 02-1/06/2025 у відповідності до умов якого Позивач набув право вимоги до Відповідача.
Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст. ст. 514, 516, 525, 526, 530, 553, 554, 1046, 1048, 1049 ЦК України, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 4919703 в сумі 128570,00 грн (тіло і проценти, без штрафів), а також понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 08.12.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді від 18.12.2026 відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою на підставі клопотання представника позивача витребувано у банківської установи відповідну інформацію. 
Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження вважається отриманою відповідачем відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України 31.12.2025.
Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву.
Рішенням Вищої ради правосуддя «Про зміну територіальної підсудності судових справ Новомиколаївського районного суду Запорізької області» від 30.12.2025 № 2814/0/15-25 змінена територіальна підсудність судових справ Новомиколаївського районного суду Запорізької області до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя.
09.03.26 на адресу суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла витребувана інформація (документи). 
Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 23.04.26 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача у позові і в клопотанні від 23.04.2026 просив справу розглянути без його участі.
Заперечень проти винесення заочного рішення від позивача не надходило.
Будь-яких інших заяв чи клопотань сторонами не подано.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Фактичні обставини встановлені судом,
мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права.
26.08.2024 первісний кредитор і позичальник уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4919703 (а.с. 20 – 30).
Договір укладено в електронній формі.
У договорі визначені умови надання кредиту у сумі 29900,00 грн, процентна ставка, строк дії договору. Договір має реквізити банківської картки позичальника.
До договору додано паспорт споживчого кредиту (а.с. 17 - 19).
26.08.2024 на банківську картку емітованою на ім`я ОСОБА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» перераховані кошти в сумі 29900,00 грн, що підтверджується листом вказаного ТОВ вих. № 20250610-487 від 10.06.2025 (а.с. 42) та інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка міститься у листі № 260108/41758-БТ від 12.01.2026 з додатком (а.с. 153 - 155).
Згідно із розрахунком заборгованості, виконаного первісним кредитором, заборгованість відповідача за договором № 4919703 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.08.2024 станом на 02.06.2025 становила 119899,00 грн, яка складається з 29900,00 грн – заборгованість за кредитом; 75049,00 грн – заборгованість за нарахованими процентами; 14950,00 грн – заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам.
02.06.2025 відповідно до Договору факторингу № 02-1/06/2025 укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», додатків до нього платіжної інструкції кредитового переказу коштів і реєстру до нього (а.с. 56-57) до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 4919703. 
Позивачем, після набуття права грошової вимоги до відповідача за договором № 4919703, в межах строку його дії, а саме в період з 03.06.2025 по 20.08.2025 нараховано проценти за стандартною процентною ставкою у розмірі 1 % на суму 23621,00 грн. 
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 (реєстраційний номер у ЄДРСР 125540068), та зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також, у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір процентів за кредитним договором підлягає зменшенню з 98670 грн до 29900,00 грн, що відповідатиме вищезазначеним принципам розумності, справедливості та пропорційності.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 59800,00 грн, з яких 29900,00 грн - основна сума боргу (тіло), 29900,00 грн - заборгованість за процентами.

Розподіл судових витрат.
За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2).
До позовної заяви додано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 11584 від 31.10.2025, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в сумі 2422,40 грн грн.
Суд задовольнив позовні вимоги частково, на суму 59800,00 грн, що дорівнює 46,51%. Отже сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2422,40 *46,51% = 1126,65 грн.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч.ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За приписами ч.ч.4 - 6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: копія Договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, заявка від 01.07.2025 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, акт № 4919703 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), рахунок № 4919703 від 31.10.2025. 
В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).
Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, суд вважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг доказів є невеликим, не потребував тривалого часу і не був складним для отримання представником і судом, а тому суд вважає, що за умови задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягало б стягнення 3000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 46,51 % від згаданої суми витрат на професійну правничу допомогу, що дорівнює 1395,3 грн.
Інші документально підтверджені судові витрати в матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4919703 в сумі 59800,00 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот). 
В задоволенні решти позову, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» суму 1126,65 грн (одна тисяча сто двадцять шість гривень 65 копійок) витрат по сплаті судового збору, та 1395,3 (одна тисяча триста дев`яносто п`ять гривень 3 копійки) витрат на професійну правничу допомогу.
Реквізити учасників справи: 
- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, ідентифікаційний код: ЄДРПОУ: 40966896; 
- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 

Суддя	Р.О. Губанов