Справа №: 398/323/25	

провадження №: 2/398/164/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"17" липня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Петренко С.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шаповал Є.О.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ковальової Т.Ю.,
представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бакальця І.Г.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Олександрійської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Приютівської селищної ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.01.2017 року. Від шлюбу з відповідачем має двох спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . З березня 2022 року шлюбні відносини між мною та Відповідачем фактично припинені. На підставі заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.05.2024 року справа №398/37/24 провадження №2/398/1165/24 шлюб між нею то відповідачем був розірваний. Після розлучення діти залишились проживати зі нею та перебувають на її повному утриманні. З березня 2022 року Відповідач жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей у розвитку та навчанні, станом їх здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на розвиток дітей. Вже понад 3 роки Відповідач зовсім не спілкується з дітьми та не створює передумов для отримання дітьми освіти. В результаті чого створились умови, які шкодять інтересам дітей, матеріально не утримує, не вітає дітей з днями народження та іншими святами. Відповідач покладених законом на нього батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та участі в житті дітей. Будь яких перешкод для виконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дітей, вона не чинила, але виконувати свої батьківські обов`язки відповідач не бажає, свідомо ухиляючись від їх виконання. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Нею створені належні та достатні умови для проживання та виховання дітей, що в свою чергу підтверджується актом обстеження умов проживання від 14.01.2025 року. Звертає увагу суду на те, що протягом нашого з відповідачем шлюбу він постійно вчиняв відносно неї психологічне насильство. Діти відчувають на собі тривале невиконання батьком батьківських обов`язків відносно них, що в свою чергу підтверджується психологічним висновком №17/04 від 13.01.2025 року наданим КУЦНСП Приютівської селищної ради. Викладене стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
31.03.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бакальця І.Г. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вказував, що ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 . Від вказаного шлюбу, народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області по справі №398/37/24 від 07.05.2024 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. На момент розірвання шлюбу позивач перебував на військовій службі. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видане10.10.2023 року Управлінням персоналу штабу військової частини № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 має право на пільги як ветеран війни та учасник бойових дій. Згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії 13 ААГ №734502 від 04.12.2024 року, ОСОБА_2 є інвалідом 3-ї групи, захворювання пов`язано з проходженням військової служби. З метою спілкування у телефонному режимі з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , позивач купив для кожного з них по мобільному телефону марки «Xiomi Redmi», вартістю 4 084 грн., що підтверджується товарним чеком фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 від 24.09.2024 року. Вказані мобільні телефони позивач ОСОБА_2 передав дітям і до початку грудня 2024 року, спілкувався з ними по мобільному зв`язку. Номер мобільного телефону сина ОСОБА_8 НОМЕР_3 , номер мобільного телефону сина ОСОБА_9 НОМЕР_4 . З 09.03.2022 року по січень 2025 року, ОСОБА_2 як військовослужбовець Збройних Сил України безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_5 МО України №251/у від 28.04.2024 року та військовим квитком на ім`я ОСОБА_2 . Відповідно, будучи в зоні бойових дій, позивач не міг безпосередньо спілкуватися із своїми дітьми, приймати безпосередню участь у їх вихованні, тому змушений був спілкуватися лише в телефонному режимі, за наявності мобільного зв`язку. Спілкування відповідача ОСОБА_2 із своїми дітьми та колишньою дружиною підтверджується роздруківкою телефонних розмов з 01.01.2025 року по 28.02.2025 року, наданою мережею мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Піклуючись про своїх малолітніх дітей, відповідач ОСОБА_2 з 20.03.2022 року по 30.12.2023 року, регулярно направляв кошти із своїх військових зарплатних карток № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 на картковий рахунок своєї колишньої дружини НОМЕР_8 , що беззаперечно підтверджується письмовим доказом, а саме довідкою АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів по його карткових рахунках, які зазначені вище. Вказані письмові докази повністю спростовують твердження позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей у розвитку та навчанні, станом їх здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема-не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на розвиток дітей. В 2024 році, колишня дружина ОСОБА_1 разом із двома малолітніми дітьми знаходилась біля відповідача у м. Дніпро, де той проходив лікування у військовому госпіталі, в період з січня по травень 2024 року. Відповідно, підстав перераховувати кошти на картковий рахунок позивачки не було. В грудні 2024 року позивач прийшов у відпустку додому. Однак відповідачка відмовилась його впустити в дім та викликала поліцію. Коли приїхали патрульні поліцейські, то ОСОБА_2 разом із працівниками поліції зайшов всередину будинку та побачив своїх малолітніх дітей у занедбаному стані, які були крім цього хворі, так як матір не вживала заходів для їх догляду та лікування. Після цього, за проханням позивача, поліцейські на своєму службовому авто відвезли малолітніх дітей у ОСОБА_10 дитячу клінічну лікарню, де вони були поміщені в стаціонар з діагнозом «бронхіт» (в обох дітей). Із побаченого, відповідач зрозумів, що кошти, які він перераховував на картковий рахунок позивачки ОСОБА_1 витрачались не на дітей та не на благоустрій будинку. Крім цього, будучи в спільному будинку позивачки та відповідача, останній випадково побачив в телефоні ОСОБА_1 у додатку «Вайбер» переписку останньої з громадянином Турції ОСОБА_11 та побачив фотографії, про які особисто розповість в судовому засіданні, і зрозумів що його дружина йому зраджує. Повернувшись у свою військову частину в грудні 2024 року, ОСОБА_2 не зміг зв`язатися по телефону із своїми малолітніми синами, так як їхні номери телефонів були заблоковані відповідачкою ОСОБА_1 . Зв`язавшись по телефону із відповідачкою ОСОБА_1 , відповідач запитав чому телефони дітей заблоковані, на що остання повідомила що вона ці телефони заблокувала і в подальшому ОСОБА_12 зможе спілкуватися з дітьми лише з її дозволу, з її мобільного телефону (№ НОМЕР_9 ), в її присутності та в той час, який її буде влаштовувати. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що нею не чиниться відповідачу будь-яких перешкод для виконання своїх батьківських обов`язків, що не відповідає дійсності, з цих підстав просить в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Олександрійського мськрайонного суду Кіровоградської області від 10.07.2025 року виключено з числа третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог Виконавчий комітет Приютівської селищної ради, як орган опіки та піклування. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування Олександрійської міської ради.
Ухвалою суду від 25.09.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка  ОСОБА_1 у судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач по справі не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому його повинно позбавити батьківських обов`язків щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ковальова Т.Ю. у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бакалець І.Г. та відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. 
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 
Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд доходить наступного висновку.
Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.2017(а.с.12), від якого мають синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6-7, том 1).
Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.05.2024, справа 398/37/24, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 07.06.2024 (а.с.13-14, том 1).
Відповідно до психологічного висновку №17/04 від 13.01.2025 року, вбачається, що діти перебувають у стабільному емоційному стані завдяки турботі матері. Однак тривала відсутність участі батька у вихованні дітей та недостатнє виконання ним батьківських обов`язків, призвели до слабкої емоційної прив`язаності між ним і дітьми. У даній ситуації основним джерелом підтримки та виховання є мати, яка забезпечує їхній психологічний комфорт та розвиток(а.с.15). 
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.01.2025 року, вбачається, що проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні. У дитини власної кімнати немає, але є власне ліжко у спільній кімнаті з мамою. Є робоче місце - письмовий стіл, комп`ютер, поличка для книжок, шафа для одягу(а.с.16, том 1).
Відповідно до довідки, наданої Олександрійським відділом державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що  ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на виконання виконавчого листа №398/164/24 від 18.03.2024 року на утримання та виховання дітей в розмірі 37733.25 грн.(а.с.17,том 1).
Відповідно до довідки №01-32/74 від 17.12.2024 року, наданої директором гімназії №8 Олександрійської міської ради, вбачається, що за період навчання в закладі ОСОБА_4 , учня 2 класу, його батько – ОСОБА_2 з приводу зацікавленості навчанням та вихованням свого сина до директора чи класного керівника не звертався, батьківських зборів не відвідував, телефонних розмов не мав. Утриманням та вихованням сина займається його матір - ОСОБА_1 , яка, в міру своїх можливостей, забезпечує дитину одягом, взуття, шкільним приладдям, має постійний контакт з класним керівником та постійно слідкує за зовнішнім виглядом учня. Хлопець регулярно відвідує заклад освіти, пропусків занять без поважних причин не має. Усім необхідним для навчання шкільним приладдям забезпечений. Мати відповідально ставиться до виконання своїх обов`язків(а.с.18, том 1). 
Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Приютівської селищної ради від 26.02.2025 №34, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36-37, том 1).
ОСОБА_2 з 16.04.2022 по 28.01.2023 перебував на військовій службі та безпосередньо приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що підтверджує копією військового квитка та копією довідки ВЧ НОМЕР_10 від 28.04.2024 № 251/у (а.с.88-91, том 1).
Згідно з копією товарного чеку від 24.09.2024 позивач придбав 2 телефони марки «Xiaomi Redmi»(а.с.94, том 1).
Згідно з копією довідки МСЕК від 04.12.2024, ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності.
Відповідно до довідки, наданої директором КП «Дитяча лікарня» Олександрійської міської ради, вбачається, що на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні дитячої лікарні протягом 2024 року ОСОБА_4 , 2017 року народження, перебував тричі. В 2025 році на стаціонарному лікуванні перебував лише ОСОБА_4 , 2017 року народження. По догляду за дітьми знаходилася лише мати. Щодо участі батька в наданні будь-якої допомоги інформація відсутня(а.с.247 зворотна сторона,том 1). 
Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 20.08.2025 №328/9/10/3, комісія вважає за недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39, том 2).
Також судом досліджено виписку за розрахунковий період з 01.02.2025 до 28.02.2025 оператора ОСОБА_13 (а.с.20-31).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 7 Сімейного кодексу України (визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 150 СК України визначено, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно із частиною другою, третьою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відтак, умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Також, за нормами ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судому постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, ; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).
Та обставина, на думку позивачки, що ОСОБА_2 не спілкується з дітьми, має заборгованість по аліментам, не свідчить безумовно про те, що він не бажає та не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.03.2026 року, позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 щодо участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами: у спосіб особистого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, через мережу інтернет за допомогою наявних у дітей месенджерів, з урахуванням режиму дня дитини;кожної третьої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця з 10:00 до 17:00 год. за місцем проживання синів та/або в місцях, сприятливих для відпочинку та розвитку дитини;перебування синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком половину літніх шкільних канікул, в тому числі проведення спільного відпочинку у санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення; перебування синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком половину зимових шкільних канікул, в тому числі проведення спільного відпочинку у санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення. Побачення повинні відбуватися без присутності матері.
Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 20.08.2025 №328/9/10/3, комісія вважає за недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Що в своє чергу вказує, що ОСОБА_2 бажає піклуватися за дітей, їх здоров`ям та психічний розвиток.
Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2024 у справі № 561/474/24)
Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно його дітей.
Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити.
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації на переконання суду таке втручання не є виправданим і пропорційним.
Враховуючи зазначене, підстав вважати обґрунтованими доводи позову про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав щодо відповідача, немає, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-79, 81, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Олександрійської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2026.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО