ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"23" липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/1677/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/1677/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” (73000, м. Херсон, вул. Кольцова, буд. 57, код ЄДРПОУ 21284591) 
до відповідача: Приватної фірми “ОПТІМА” (73000, м. Херсон, Миколаївське шосе, буд. 23, код ЄДРПОУ 31221145) 
про стягнення 174 388,94грн. 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватної фірми “ОПТІМА” про стягнення 174 388,94грн. 
Ухвалою від 15.05.2026р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” було залишено без руху.
22.05.2026р. до господарського суду надійшла заява (вх. №17900/26) Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” про усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.05.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1677/26. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.
Згідно ч.5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Пунктом 5.8 розділу І Положення про ЄСІТС передбачено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.
Таким чином, у розумінні Положення офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Подібна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.06.2022 у справі №761/21436/20.
У пункті 5.6. Положення про ЄСІТС визначено, що користувач ЄСІТС - особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі "Електронний кабінет" (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.
Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (пункт 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС).
Згідно з п. 37 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.
Таким чином, особи, які зареєстровані в ЄСІТС, мають змогу знайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді, оскільки всі внесені до автоматизованої системи діловодства судів документи та повідомлення по справі надсилаються до Електронних кабінетів користувачів в автоматичному порядку.
Відповідно до відомостей, наявних у матеріалах справи, відповідач – Приватна фірма “ОПТІМА” є користувачем ЄСІТС, зареєстрований в “Електронному суді” та має власний “кабінет” в “Електронному суді”.
Так, згідно Довідки суду про доставку електронного документа від 28.05.2026р. “Документ в електронному вигляді "Ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (спрощене)" від 27.05.2026р. по справі № 916/1677/26 (суддя Погребна К.Ф.) було надіслано одержувачу - Приватній фірмі “ОПТІМА” в його електронний кабінет, та документ доставлено до електронного кабінету 27.05.2026р. о 20:00.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Таким чином, Приватна фірми “ОПТІМА” повідомлено про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.
Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи суд встановив.
10.06.2017р. між Приватною фірмою “ОПТІМА” (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” (покупець) було укладено Договір поставки №1026, за умовами якого продавець зобов`язується постачити (передати) товар у власність покупця, для використання його в підприємницької діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити грошові кошти за нього на умовах договору (п. 1.1 договору). 
Предметом поставки є наступний товар: цемент, бетон, цементний розчин, пісок, щебінь, керамзит (п.1.2 договору).
Відповідно до п.2.1 договору, товар вказаний в п.1.2 договору, постачається покупцю партіями. Кожна партіям товару визначається у видатковій накладній, в якій зазначається: найменування товару, загальна кількість товару, асортимент (номенклатура) по видах, марках, ціна товару. 
Згідно п.4.1 договору, вартість кожної узгодженої партії товару визначається у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною договору.
Вартість кожної узгодженої партії товару оплачується на підставі виставленого продавцем рахунку наступним чином: 100% попередня оплата (п.4.2 договору). Розрахунки за кожну поставленому партію товару здійснюється в безготівковому порядку або внесення готівкових грошових коштів в касу підприємства продавця (п.4.3 договору). 
Положенням п.5.1.1 договору передбачено, що продавець зобов`язаний поставити (передати) покупцю товар відповідно до умов договору, а покупець сплатити товар відповідно до умов договору (п.5.2.2 договору). 
Згідно п.7.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року. А у разі не належного виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 20 днів до його закінчення, цей договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік (п.7.2 договору). 
Відповідно до Додаткової угоди №1 від 25.12.2018р. до Договору поставки №10/06 від 10.06.2017р., сторони дійшли згоди викласти п.7.2 в наступній редакції: «У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 20 днів до його закінчення, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах». 
За посиланнями позивача, з урахування додаткової угоди №1 відповідний договір було пролонговано. 
Позивач вказує, що за період 15.06.2021 по 20.12.2021 ним було сплачено на користь відповідача за товар (бетон, щебінь, пісок, відсів), а також супутнім витратам поставки товару (оренда бетононасосу, лабораторні дослідження якості товару) суму 1 659 290,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями про оплату, а саме: №18 від 15.06.2021р. на суму 20 640 грн, № 22 від 16.06.2021р. на суму 25 800грн, № 46 від 17.06.2021р. на суму 20 640грн, № 85 від 24.06.2021р. на суму 480грн, № 26 від 23.07.2021р. на суму 5 900грн, № 27 від 23.07.2021р. на суму 3 373грн, № 1 від 03.08.2021р. на суму 130 305грн, № 28 від 09.08.2021р. на суму 76 370грн, № 6 від 26.08.2021р. на суму 9 374 грн, № 7 від 26.08.2021р. на суму 19 460грн, № 8 від 26.08.2021р. на суму 480грн, №102 від 26.08.2021р. на суму 27 800 грн, № 12 від 24.09.2021р. на суму 10 170грн, № 13 від 24.09.2021р. на суму 5 525грн, № 104 від 24.09.2021 на суму 960грн, № 1 від 27.09.2021р. на суму 960грн, № 11 від 29.09.2021р. на суму 3020грн, № 13 від 29.09.2021р. на суму 1 632грн, № 14 від 29.09.2021р. на суму 6 025грн, № 35 від 29.09.2021р. на суму 112 095грн, № 4 від 30.09.2021р. на суму 836 314грн, № 30 від 16.12.2021р. на суму 300 000грн.
Проте відповідач, як вказує позивач, свої зобов`язання щодо поставки оплаченого товару належним чином та в повному обсязі не виконав, та за період з 15.06.2021р. по 30.12.2021р. поставив на користь ТОВ «ПМК-19» товару (бетон, щебінь, пісок, відсів) супутніми витратами поставки товару (оренда бетононасосу, лабораторні випробування товару) на загальну суму 1 436 676грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи. 
Отже, сума боргу, станом на 21.12.2021р. становить 222 614 грн., яка є передплатою позивача за товар, який не було поставлено відповідачем.
Як зазначає позивач, відповідач, ПФ «ОПТІМА» знаходиться в м. Херсон, як і Позивач ТОВ «ПМК-19». Про обставини військової агресії російської федерації, окупації, деокупації міста Херсон, та також подальшої безпекової обстановки обидві сторони обізнані.
Положеннями п. 6.4. договору передбачено, що жодна зі сторін не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, як це невиконання або неналежне виконання обумовлені дією обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини) Сторона, для якої склалися форс-мажорні обставини, зобов`язана повідомити у письмовій формі іншу сторону.
Поряд з цим, як вказує позивача, від ПФ ОПТІМА до нього жодних повідомлень не надходило.
Позивач наголошує, що передплата ТОВ «ПМК-19» у розмірі 222 614грн. за товар зберігається у ПФ «ОПТІМА» безпідставно. Останній строк виконання зобов`язання сплинув 23.12.2021року Прострочене виконання зобов`язання з боку продавця (Отримання за договором) втратило інтерес для Покупця з 01.03.2022р.
За посиланнями позивача 20.10.2025р. ним на адресу відповідача була направлена претензія про сплату всій суми передплати, на яку не було здійснено постачання та повідомлено про втрату інтересу для ТОВ «ПМК-19» у поставці товару на майбутнє. Проте відповідна претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення. 
Як вказує позивач, 18.02.2026р. ним було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з Приватної фірми «ОПТІМА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” суму заборгованості за період 15.06.2021 по 20.12.2021, яка станом на 20.12.2021 складає загальний розмір 222 614,00 грн. Відповідно, 27.02.2026 Господарським судом Одеської області у справі № 916/548/26 було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з Приватної фірми «ОПТІМА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” в сумі 222614 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 332 грн. 80 коп. Вимоги про стягнення пені, 3 % річних, інфляційного збільшення заборгованості не заявлялися.
Відповідно до п. 6.6 договору за несвоєчасну поставку товару продавець оплачує покупцю пеню у розмірні подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у момент прострочення поставки) за кожен день прострочення, від вартості несвоєчасно поставленої партії товару, визначеної в специфікації. А при простроченні поставки партії товару більше ніж на три календарних дні, на вимогу покупця сплачує штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно постаченої партії товару. 
Враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення в рамках даного позову пеню в сумі 139 582,03грн., 10%штрафу в розмірі 22 261,40грн., 3% річних в сумі 3 513,03грн. та інфляційні витрати в розмірі 9032,48грн. 
Отже посилаючись на вищенаведені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права. 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Як встановлено судом, правовідносини 10.06.2017р. між Приватною фірмою “ОПТІМА” (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” (покупець) було укладено Договір поставки №1026, за умовами якого продавець зобов`язується постачити (передати) товар у власність покупця, для використання його в підприємницької діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити грошові кошти за нього на умовах договору (п. 1.1 договору). 
Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивачем за період 15.06.2021 по 20.12.2021 було сплачено на користь відповідача за товар (бетон, щебінь, пісок, відсів), а також супутнім витратам поставки товару (оренда бетононасосу, лабораторні дослідження якості товару) суму 1 659 290,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями про оплату, а саме: №18 від 15.06.2021р. на суму 20 640 грн, № 22 від 16.06.2021р. на суму 25 800грн, № 46 від 17.06.2021р. на суму 20 640грн, № 85 від 24.06.2021р. на суму 480грн, № 26 від 23.07.2021р. на суму 5 900грн, № 27 від 23.07.2021р. на суму 3 373грн, № 1 від 03.08.2021р. на суму 130 305грн, № 28 від 09.08.2021р. на суму 76 370грн, № 6 від 26.08.2021р. на суму 9 374 грн, № 7 від 26.08.2021р. на суму 19 460грн, № 8 від 26.08.2021р. на суму 480грн, №102 від 26.08.2021р. на суму 27 800 грн, № 12 від 24.09.2021р. на суму 10 170грн, № 13 від 24.09.2021р. на суму 5 525грн, № 104 від 24.09.2021 на суму 960грн, № 1 від 27.09.2021р. на суму 960грн, № 11 від 29.09.2021р. на суму 3020грн, № 13 від 29.09.2021р. на суму 1 632грн, № 14 від 29.09.2021р. на суму 6 025грн, № 35 від 29.09.2021р. на суму 112 095грн, № 4 від 30.09.2021р. на суму 836 314грн, № 30 від 16.12.2021р. на суму 300 000грн.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Поряд з цим, відповідач свої зобов`язання щодо поставки оплаченого товару належним чином та в повному обсязі не виконав, та за період з 15.06.2021р. по 30.12.2021р. поставив на користь відповідача товар (бетон, щебінь, пісок, відсів) з супутніми витратами поставки товару (оренда бетононасосу, лабораторні випробування товару) на загальну суму 1 436 676грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи. 
Дослідивши обставини спору, судом встановлено факт неналежного виконання Приватною фірмою “ОПТІМА” прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договором поставки від 10.06.2017р. за №10/06 щодо належної поставки оплаченого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та не спростовано з боку відповідача. 
Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки –грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. 
Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 6.6 договору за несвоєчасну поставку товару продавець оплачує покупцю пеню у розмірні подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у момент прострочення поставки) за кожен день прострочення, від вартості несвоєчасно поставленої партії товару, визначеної в специфікації. А при простроченні поставки партії товару більше ніж на три календарних дні, на вимогу покупця сплачує штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно постаченої партії товару. 
За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19).
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
Перевіривши надані позивачем розрахунки сум, пені, 10% штрафу, 3% річних та інфляційних витрат, суд встановив, що відповідні розрахунки здійснені належним чином та відповідають вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” в частині стягнення з відповідача пені в сумі 139 582,03грн., 10% штрафу в розмірі 22 261,40грн, 3% річних в сумі 3 513,03грн. та інфляційних втрат в розмірі 9 032,48грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано. 
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України. 
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” (73000, м. Херсон, вул. Кольцова, буд. 57, код ЄДРПОУ 21284591) до Приватної фірми “ОПТІМА” (73000, м. Херсон, Миколаївське шосе, буд. 23, код ЄДРПОУ 31221145) – задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Приватної фірми “ОПТІМА” (73000, м. Херсон, Миколаївське шосе, буд. 23, код ЄДРПОУ 31221145) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пересувна механізована колона №19” (73000, м. Херсон, вул. Кольцова, буд. 57, код ЄДРПОУ 21284591) пеню в сумі 139 582 (сто тридцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві)грн. 03коп., штрафу в розмірі 22 261 (двадцять дві тисячі двісті шістдесят одна)грн. 40коп., 3% річних в сумі 3 513 (три тисячі п`ятсот тринадцять)грн. 03коп., інфляційні втрати в розмірі 9 032 (дев`ять тисяч тридцять дві)грн. 48коп. та судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві)грн. 40коп. 

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено 23 липня 2026 р.

Суддя К.Ф. Погребна