Справа № 462/4781/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року м.Львів 
Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого – судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник позивача через систему «Електронний суд» скерувала до суду позов, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованість за Кредитним договором № 02.08.2019-010000722 від 02 серпня 2019 року в розмірі 11748,00 грн, з яких: 6600,00 грн основний борг, 1848,00 грн відсотки та 3300,00 грн штрафи. Свої вимоги мотивує тим, що 02 серпня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань позичальника утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 11748,00 грн. 03 травня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» уклали Договір факторингу № 030524-12. На виконання умов зазначеного Договору факторингу до ТОВ «Новий колектор» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 11748,00 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість погашати не бажає. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
08 липня 2026 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, з мотивів того, що сума отриманих кредитних коштів була значно меншою, а також, не погоджується зі сумою процентів та штрафу. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити повністю або частково /а.с.46/.
Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 02 серпня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений електронний кредитний договір № 02.08.2019-010000722, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору(оферта) /а.с.33-35/; заявки, оформленої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем /а.с.25/; підтвердження укладання кредитного договору та заяви позичальника про перекредитування/зарахування, які сформовані на сайті кредитодавця, та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода) U7976, отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті /а.с.30/.
У заявці кредитного договору № 02.08.2019-010000722 від 02 серпня 2019 року, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), вказані наступні умови кредитування: 
дата видачі кредиту 02 серпня 2019 року;
сума кредиту: 6600,00 грн;
строк, на який надається кредит - 14 днів з дати його надання;
проценти: 1848,00 грн, що становить 28% в процентному значені (фіксована незмінювана процентна ставка).
Зі заяви позичальника про перекредитування/зарахування вбачається, що на підставі статті 601 ЦК України позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 6600,00 грн за кредитним договором № 02.08.2019-010000722 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 6600,00 грн. за кредитним договором № 01.07.2019-010000798 від 01 липня 2019 року. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором № 02.08.2019-010000722 та зобов`язання позичальника з повернення кредиту за кредитним договором № 01.07.2019-010000798 від 01 липня 2019 року вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору № 02.08.2019-010000722.
Також договір містить ПІБ позичальника, адресу проживання, паспортні дані, РНОКПП /а.с.27-29/.
03 травня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» уклали Договір факторингу № 030524-12 /а.с.18-21/.
Згідно з пунктом 2.3 зазначеного Договору Клієнт відступає Право вимоги до Боржника за Кредитним договором Факторові, а Фактор одержує право вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором. Клієнт відповідає перед Фактором за дійсність грошових вимог, право яких відступається Факторові за цим Договором, але не відповідає за невиконання вимоги Боржником.
Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. зазначеного Договору факторингу Сторони домовилися, що Право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим Клієнтом Факторові з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання передачі Переліку (Додаток 1). Після підписання Акту приймання -передачі Переліку до Фактора переходять всі права та обов`язки Клієнта, як сторони, які виникли на підставі Кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього Договору.
На виконання умов зазначеного Договору факторингу укладено Перелік № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 02.08.2019-010000722 від 02 серпня 2019 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 , відповідно до якого до ТОВ «Новий колектор» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 11748,00 грн, з яких: 6600,00 грн основний борг, 1848,00 грн відсотки та 3300,00 грн штрафи /а.с.36,37/.
Згідно з довідкою ТОВ «Новий колектор» від 06 березня 2026 року про розмір заборгованості за кредитним договором № 02.08.2019-010000722 від 02 серпня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 11748,00 грн, з яких: 6600,00 грн основний борг, 1848,00 грн відсотки та 3300,00 грн штрафи /а.с. 15/.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З кредитного договору № 02.08.2019-010000722 від 02 серпня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 убачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора U7976, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Договір № 02.08.2019-010000722 від 02 серпня 2019 року містить ПІБ ОСОБА_1 , його РНОКПП, відомості щодо адреси, які збігаються з адресою його реєстрації, номер телефону відповідача. Доказів того, що такі дані товариством отримано не від ОСОБА_1 або вони йому не належать чи використані будь-якими особами незаконно, суду не надано.
До того ж, при укладенні договору відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID НБУ.
Оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Отже, відповідач уклав із ТОВ «Споживчий центр» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Вказаний договір є чинним, недійсним судом не визнаний.
При цьому, ОСОБА_1 отримав кредит не шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку (рахунок), а у вигляді зарахування вимоги позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 6600,00 грн за кредитним договором № 02.08.2019-010000722 в рахунок зустрічної вимоги ТОВ «Споживчий центр» про повернення суми кредиту у розмірі 6600,00 грн. за попереднім кредитним договором № 01.07.2019-010000798 від 01 липня 2019 року
Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 6600,00 грн, які жодним чином не спростовані.
Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, новий кредитор має право вимагати виконання умов, передбачених кредитним договором № 02.08.2019-010000722, зокрема, заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6600 грн та по процентам у розмірі 1848,00 грн.
Разом з тим, щодо вимоги про стягнення штрафу в розмірі 3300,00 грн, то у пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд дійшов висновку про відмову в частині стягнення штрафу в розмірі 3300,00 грн.
Висновки суду у справі.
Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і тому вимоги про стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 6600 грн та по процентам у розмірі 1848,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, тобто всього, слід стягнути 8448,00 грн заборгованості, а у задоволені вимоги про стягнення штрафу слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Судові витрати у справі складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2662,40 грн. /а.с.10/.
Беручи до уваги, що позовні вимоги в розмірі 11748,00 грн були задоволені частково на суму 8448,00 грн, що становить 72% від ціни позову, суд вважає, що відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді в сумі 1916,90 грн, тобто, пропорційно до задоволених позовних вимог (2662,40 грн х 72% = 1916,90 грн).
Щодо стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 6000,00 грн, які понесені у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.
З матеріалів справи убачається, що 02 липня 2024 року між адвокатським об`єднанням «Верітас Центр» та ТОВ «Новий колектор» І.М. укладено Договір про надання правничої допомоги № 07/24-НК, за умовами якого адвокатське об`єднання прийняв на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах договору /а.с.17/. Згідно зі звітом виконаних робіт від 26 травня 2026 року до Договору № 07/24-НК загальна вартість юридичних послуг становить 6000,00 грн /а.с. 26/.
З огляду на наведене, суд вважає, що в цій частині витрат їх слід також стягнути частково з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4320,00 грн (6000 грн х 72% = 4320,00 грн).
Окрім цього, позивач у позові просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення в розмірі 208,98 грн, що підтверджується квитанцією № 2087395 від 27 травня 2026 року. А відтак, в цій частині витрат їх слід стягнути частково з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 150,46 грн (208 грн 98 коп. х 72% = 150,46 грн).
Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» 8448 гривень 00 коп. заборгованості за кредитним договором, 1916 гривень 90 коп. судового збору, 4320 гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 150 гривень 46 коп. витрат з надсиланням позову. Всього стягнути – 14835 (чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 46 коп.
В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (адреса: м. Київ, вул. Алмазова Генерала, 13, офіс 601, код ЄДРПОУ 43170298).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Суддя: 
Оригінал рішення.