Справа №219/2531/18 
1-кп/212/541/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання 
ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривий Ріг кримінальне провадження № 42017051100000529 від 19.11.2017 
за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Привільне, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, який не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
раніше судимого: 
- 09.08.2013 Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських годин; 
- 18.11.2014 Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки; ухвалою суду від 29.12.2016, яка набрала законної сили 06.01.2017 від покарання призначеного вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 18.11.2014 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 (два) роки та обов`язком не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції – звільненого; 
- 28.03.2018 Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 
- 28.11.2019 Центральним районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначено до відбуття 4 роки 3 місяці позбавлення волі; 07.07.2020 Братським районним судом Миколаївської області за ч.2,3 ст. 185, ч.1,4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 
- 23.02.2021 Ленінським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. 26.07.2024 звільнений умовно-достроково з ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» - для проходження військової служби; 
- 04.12.2024 Бершадським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначити 5 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна

у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.407 КК України, 

ВСТАНОВИВ: 

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період — період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що:
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влада, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, у організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних С України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
18 березня 2014 року - з дня опублікування набрав чинності Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Пунктом 1 зазначеного Указу Виконувача обов`язків Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 визначено оголосити та провести часткову мобілізацію (далі - мобілізація).
Згідно п. 4 вказаного Указу визначено Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
Тобто, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період.
Статтею 11 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» передбачено що відповідно доп овноважень, визначених Конституцією України, Президент України, зокрема, визначає мету, завдання, вид, обсяги, порядок і строки 
проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації; визначає структуру та затверджує мобілізаційний план України на особливий період, Положення про мобілізаційну підготовку Збройних Сил України, нших військових формувань, Положення про 
порядок проведення мобілізації в Україні; визначає порядок оголошення мобілізації; приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України; встановлює режим роботи органів державної лади, інших державних органів під час мобілізації та у воєнний час; видає акти з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», №15/2015 13 червня 2015 року ОСОБА_4 , був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 на посаду курсанта. 
31 липня 2015 року на підставі наказу № 128 командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 , ОСОБА_4 зарахований до списків військової частини на посаду номера обслуги відділення охорони взводу охорони військової частини польова пошта НОМЕР_3 та прийняв справи. 
15 жовтня 2015 року, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді номера обслуги відділення охорони взводу охорони військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка на час вчинення правопорушення дислокувалась у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 4 ч. 3 п. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», №15/2015, п. п. 4, 7 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р., діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_3 , без поважних на те причин, та до 23 лютого 2018 року ухилявся від несення обов`язків військової лужби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. 

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав у повному обсязі, він надання показань відмовився, пояснивши це своїми переконаннями, що невинуватий.

Винуватість обвинуваченого підтверджується доказами, що були зібрані органом досудового розслідування і які були досліджені в судовому засіданні відповідно до положень КПК України, а саме: 
-витягом з кримінального провадження № 42017051100000529, внесеного до ЄРДР 19.11.2017, 
-матеріалами службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_3 солдатом ОСОБА_4 , відповідно до яких встановлено, що 15.10.2015 в ході ранкової перевірки взводу була встановлена відсутність останнь10.2ого, про що старшиною взводу охорони младшим сержантом ОСОБА_5 повідомлено рапортом командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_6 ;
-доповіддю підполковника ОСОБА_7 командиру військової частини НОМЕР_5 , військовому прокурору Донецького гарнізону про факт самовільного залишення військової частини 15. 10.2015 ОСОБА_4 ;
-витягом з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 128 від 31.07.2015 про те, що вважати таким, що солдат ОСОБА_4 , номер обслуги відділення охорони взводу охорони, ВОС 102533А з 31.07.2015 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 530 грн. на місяць, шпк «содат». Цим же наказом встановлені додаткові винагороди до місячного грошового забезпечення;
- наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 ОСОБА_7 від 15.10.2015 № 212 про призначення службового розслідування у зв”язку з самовільним залишенням військової частини військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_4 ;
- актом проведення службового розслідування від 26.10.2015, проведеного на підставі наказу командиру військової частини п/п НОМЕР_3 від 15.10.2015 № 212, яким встановлено, що солдат ОСОБА_4 відсутній на службі з 15.10.2015 з причини особистої недисциплінованості, службова характеристика негативна, штатна зброя та боєкомплект до неї перебувають у військовій частині; 
- наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 27.10.2015, яким затверджено акт службового розслідування за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцем ОСОБА_4 ;
- обліково-послужною карткою до військового квитка серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- довідкою медичної частини від 22.10.2015;
- дорученням слідчого військової прокуратури Донецького гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_8 порядку ч.12 ст.3 Закону України «Про військову службу правопорядку», ч.3 ст.40, ч.2 ст.93 КПК України;
- листом за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_9 від 13.02.2018, яким повідомлено про те, що спільними з військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 діями встановлено місце перебування солдата ОСОБА_4 , а саме за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 ;
-проведеними на той час розшуковими діями встановлено, що з питань документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон до підрозділів УДМС України в Миколаївській області ОСОБА_4 не звертався;
-23.02.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст407 КК України; 
-дорученнями на проведення досудового розслідування, постановами про призначення групи слідчих, про призначення групи прокурорів, документами в обгрунтування послідовності процесуальних дій органу досудового розслідування, збирання доказів, тощо (все у матеріалах кримінального провадження на 84 арк.).
Обвинувачений заявляв клопотання про виклик як свідка командира військової частини. Назвав прізвище командира ОСОБА_10 , втім не зміг пояснити яке має значення це для вирішення кримінального провадження. До того ж при дослідженні письмових доказів було встановлено, що командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_3 на той час був ОСОБА_6 , а до військового квитка дані вносилися військовим комісаром ОСОБА_11 . Тобто командира з прізвищем ОСОБА_12 матералами не встановлено. Тому дане клопотання обвинуваченого було залишено без задоволення.
Суд враховує правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховним Судом сформульовано у постановах від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та 61-3951св18), 20 лютого 2018 року (провадження 61-4255св18), 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18). По вказане також вказується у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 127/1684/16-к (провадження № 51-1371 км 18).
При встановлених обставинах та оцінюючи надані стороною обвинувачення докази з точки зору іх належності, доопустимості, достовірності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду,крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України. 

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що згідно статті 12 ККК України кримінальне правопорушення за ч.4 ст.407 КК є тяжким, обставин, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України – не встановлено. 

Органом досудового розслідування встановлено, що обтяжуючою обставиною є рецидив злочину. 

Згідно ст.34 КК України (станом на 23.02.2018) рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Суд встановив, що вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 18.11.2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та згідно ст. 76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Ухвалою від 29.12.2016 Єланецький районний суд Миколаївської області подання інспектора Єланецького РВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області про звільнення від відбування покарання в зв`язку з закінченням іспитового строку ОСОБА_4 задовольнив. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 18.11.2014 року у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 (два) роки та обов`язком не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції – звільнено. 
У вироку від 27.03.2018 у справі № 476/959/17 провадження № 1-кп/476/11/2018 Єланецький районний суд Миколаївської області, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України визнає його яка особу, яка згідно ст. 89 КК України раніше не судима, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення 14 та 15 листопада 2017 року, тобто після звільнення його від покарання, призначеного вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 18.11.2014 року.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК, є триваючим злочином та характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу злочинного діяння, об`єктивна сторона якого розтягнута в часі, а закінченим вважається у момент його виявлення або примусового чи добровільного припинення.
Верховний Суд у постанові Першої судової палати ККС ВС від 16 липня 2026 року у справі № 278/5469/24 (провадження № 51-4626км25) підтвердив, що такий злочин, як самовільне залишення частини, закінчується не в момент самовільного залишення частини, а в момент його припинення — зокрема, коли військовослужбовець прибув до військової частини, був затриманий або з`явився до органу досудового розслідування. 
В разі вчинення триваючого кримінального правопорушення застосовується закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент його закінчення, і в цьому випадку зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі не застосовується.
Кримінальним законодаством України станом на 23.02.2018 року за ч.4 ст.407 КК України передбачено покарання за «Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - позбавленням волі на строк від трьох до семи років». 
В даному кримінальному провадженні встановлено, що кримінальне правопорушення розпочато 15 жовтня 2015 року (день самовільного залишення військової частини) та закінчено 23 лютого 2018 року (день прибуття до військової прокуратури Донецького гарнізону). 

Отже, з урахуванням викладеного вище, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК десятирічний строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 407 КК (який є триваючим злочином) має рахуватися не з 15 жовтня 2015 (день самовільного залишення військової частини), а з 23 лютого 2018 року (день з`явлення обвинуваченого до військової прокуратури). Саме з цієї дати має обчислюватися десятирічний строк давності. Тобто підстави для звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України – відсутні.

Встановлено, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога не перебуває. На обліку у лікаря психіатра не перебуває. Не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей. 
На звернення обвинуваченого з клопотанням про отримання довідки, що в нього є дружина та семеро дітей, отримано інформацію з органу РАЦСу, якою дані відомості не підтверджені.
Не є особою з інвалідністю. Офіційно не працевлаштований. Неодружений. Також обвинувачений є судимою особою.

Керуючись вимогами ст. 50 КК України, із врахуванням вимог ст. 65 КК України суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі. Суд вважає, що зазначене покарання за своїм видом та розміром, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до ч.4. ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Прокурор у судових дебатах просив призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням ч.4 ст.70 КК України.

Цивільний позов не заявлено. 
Речові докази відсутні. Процесуальних витрат по справі не має.
До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження та клопотань про їх застосування до набрання вироком законної сили не надходило.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-370, 374 КПК України, суд –

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим, призначеним вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 04.12.2024, у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, без конфіскації майна. 

Строк відбування покарання рахувати з дати набранням вироку законної сили.

У зв`язку з призначенням ОСОБА_4 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, в строк покарання за цим вироком, згідно ст. 72 КК України зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 04.12.2024 у справі № 126/2465/24 (провадження № 1-кп/126/349/2024) за ч.2 ст. 289 КК України - з 14.08.2024 року по дату набранням даного вироку законної сили. 

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя               ОСОБА_1