Справа № 199/16411/25
(2/199/1955/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

18.08.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника третьої особи Юріної В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,-
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання майна особистою приватною власністю, в обґрунтування якого вказав, що сторони перебували у шлюбі з 25 липня 2009 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року шлюб між сторонами було розірвано.
09 липня 2021 року позивачем було укладено Договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., загальною площею: 66,6 кв.м., житлова площа: 44,6 кв.м., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В. М. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 980087612101 від 09.07. 2021 р.
09 липня 2021 року позивачем було укладено Іпотечний договір № 594/124/1 з АТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10003/594 II типу філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В. М. за реєстраційним номером в реєстрі за № 3399 та 3400.
Відповідно до п. 1.1.9 Іпотечного договору Іпотекодавець (Позивач) зобов`язується повернути Іпотеко держателю не пізніше 08 липня 2041 року. Кредит наданий у розмірі - 688 070 грн. 00 коп.
Пунктом 2.5.1.1 Іпотечного договору від 09.07.2021 року вартість даного об`єкта нерухомого майна становить - 982 968 грн. 00 коп.
Позивач посилається на те, що не дивлячись на те, що даний об`єкт нерухомості був придбаний у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, дана квартира є особистою приватною власністю позивача, оскільки була придбана за особисті кошти останнього.
27 березня 2021 року мати позивача, ОСОБА_5 уклала Договір купівлі - продажу земельної ділянки АДРЕСА_2 , площею 0,0537 га, що знаходилась за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Слобожанська селищна рада, садівниче товариство «Родничек - 3», кадастровий номер: 1221455800:01:097:0384. За домовленістю сторін продаж земельної ділянки здійснено за 190 000 грн., що є еквівалентом на той час 6800 доларів США.
01 липня 2021 року ОСОБА_5 передала позивачу, кошти у розмірі 6800 доларів США від продажу земельної ділянки для придбання квартири (внесення первісного платежу) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою про передачу грошових коштів від 01.07.2021 року.
Крім того, позивач у період з 01.12. 2015 року по 30.06.2021 року мав депозитний рахунок в АТ «Банк Кредит Дніпро», де зберігав свої заощадження та відкладав кошти на придбання квартири. Також, у період з 26.12.2015 по 04.05.2020 роки також мав депозитний рахунок в АТ «ПриватБанк».
Позивач все своє доросле життя працює, має стабільний дохід та сплачує відповідні податки до Пенсійного фонду України починаючи с 2005 року по теперішній час, що підтверджується довідкою форми ОК-7 від 18.11.2025 року та довідкою форми ОК- 5 від 18.11. 2025 року. Відповідач участі у фінансуванні придбання даної квартири не брала, кредит не сплачує і з березня 2022 року знаходиться за кордоном.

У зв`язку з можливим оспорюванням статусу квартири, з метою недопущення порушення права власності позивача, останній вимушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів згідно чинного законодавства України. Просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ., загальною площею: 66,6 кв.м., житлова площа: 44,6 кв.м.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року відкрито провадження по справі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, в якому зазначила, що позивач не надав доказів того, що при купівлі квартири були використані виключно його особисті кошти. Наявність іпотеки, депозитних накопичень у шлюбі та відсутність нотаріального договору дарування коштів від матері роблять позовні вимоги безпідставними.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, вважає позов позивача передчасним, оскільки для правильного вирішення суду належало встановити, яка частина кредиту погашена за час шлюбу, а також яка частина кредитних коштів повернута самостійно відповідачем, та яка частина зобов`язань перед банком залишається непогашеною, визначити розмір спільного боргу та здійснити розподіл майна із його урахуванням.
Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони з 25 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 25 липня 2009 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис № 592. Рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року шлюб між сторонами було розірвано.
09 липня 2021 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладений договір про споживчий кредит №594/124.
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим Договором строки Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Кредит був наданий Позичальнику для придбання Об`єкта нерухомості за Договором купівлі-продажу в загальному розмірі 688 070,00 грн. (шістсот вісімдесят вісім тисяч сімдесят грн 00 коп.) на 240 (двісті сорок) місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 08 липня 2041 р.
Відповідно до п. 1.1.14 Кредитного договору об`єкт нерухомості - трикімнатна квартира, загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м. (для квартир) під номером АДРЕСА_3 .
Відповідно до п. 3.2.1. Кредитного договору Банк здійснив надання Кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на Поточний рахунок Позичальника з подальшим перерахуванням всієї суми Кредиту у безготівковій формі на поточний рахунок продавця нерухомого майна - ОСОБА_6 , код отримувача НОМЕР_2 № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Ощадбанк», код банку 305482.
З метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов`язань за Договором про споживчий кредит № 594/124 було укладено Іпотечний договір №594/124/1 (надалі - Іпотечний договір) між АТ «Ощадбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець).
Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3. Іпотечного договору, предметом іпотеки за цим Договором є: п.п 2.3.1.1 трикімнатна квартира, загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м. (для квартир) під номером АДРЕСА_3 .
Відповідно до підпункту 2.5.1 пункту 2.5. Іпотечного договору, вартість Предмета іпотеки визначена шляхом проведення оцінки Предмета іпотеки Суб`єктом оціночної діяльності, а саме для майна, зазначеного в пп. 2.3.1.1. цього Договору: згідно із Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від «22» червня 2021 року, складеним Суб`єктом оціночної діяльності ПП «Діалог» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №976/20 від «05» листопада 2020 року), вартість земельної ділянки, що є предметом іпотеки, становить 982968,00 (дев`ятсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім грн 00 коп) гривні.
09 липня 2021 року позивачем було укладено Договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., загальною площею: 66,6 кв.м., житлова площа: 44,6 кв.м., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В. М. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 980087612101 від 09.07. 2021 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі статтями 60, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, і у разі його поділу частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Ця правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
Позивач стверджує, що його мати, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продала земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,0537 га, що знаходилась за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Слобожанська селищна рада, садівниче товариство «Родничек - 3», кадастровий номер: 1221455800:01:097:0384, за 190 000 грн. Надалі, вона передала йому 6800 доларів США 01 липня 2021 року для купівлі квартири, що підтверджується заявою про передачу коштів від 01.07.2021.
Відповідно до статті 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач не надав нотаріально посвідченого договору дарування.
Відповідно до статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Суд зазначає, що сам по собі непосвідчений нотаріально чи неналежно оформлений договір (чи заява/розписка) про дарування грошей є неналежним доказом їх отримання в особисту власність, якщо матеріали справи не містять документальних підтверджень реального руху коштів і того, що саме вони пішли на купівлю спірного майна.
У позові містяться посилання на наявність у позивача депозитних рахунків в АТ «Банк Кредит Дніпро» та АТ «ПриватБанк» у період з 2015 по 2021 роки, на яких містяться особисті кошти позивача.
Це твердження прямо суперечить ст.. 61 СК України, оскільки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Оскільки позивач накопичував ці кошти під час шлюбу (який почався у 2009 році), ці гроші за законом є спільною власністю подружжя. Те, що рахунки були відкриті на ім`я позивача, не змінює їхнього правового статусу. Суд критично ставиться до посилань представника позивача щодо того, що грошові кошти на депозитний рахунок були покладені позивачем від продажу 23.12.2015 будинку АДРЕСА_4 , оскільки суду не надано сам договір, тому неможливо встановити ціну договору для встановлення розміру грошових коштів, отриманих позивачем від продажу вказаного нерухомого майна
Судом встановлено, що більша частина вартості квартири була покрита за рахунок кредитних коштів, взятих в кредит у період шлюбу. Навіть якщо позивач самостійно вносив платежі по кредиту, це не змінює правового режиму самої квартири, а лише створює право позивача вимагати відшкодування частини сплачених внесків.
Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Належних та допустимих доказів протилежного позивачем суду не надано, а тому суд відмовляє у позові в повному обсязі.
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.
Керуючись ст.ст.57, 60,69-71 СК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,- відмовити.
Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня складення повного рішення апеляційної скарги.
Повне судове рішення складено 27 серпня 2026 року.

Суддя Руденко В.В