Справа № 604/554/26
Провадження № 2/604/466/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря Феньо О.В.,
прокурора Корчаківського Л.О
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань селища Підволочиськ цивільну справу за позовом керівника Теребовлянської окружної прокуратури який діє в інтересах держави в особі : Національної служби здоров`я України, Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину -
у с т а н о в и в :
18 травня 2026 року керівник Теребовлянської окружної прокуратури діючи в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Тернопільської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою ОСОБА_1 про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Ціна позову 62623грн.
Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 6.11.2025 у справі №604/1185/25 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, кримінальне провадження № 12025211100000130 закрито. Прокурор зазначає, що судом встановлено наступні обставини: що ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що він 10 серпня 2025 року близько 00 год. 50 хв. керуючи технічно справним автомобілем «Renault Тrafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажирами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , рухався автомобільною дорогою Т-2019 сполученням «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» між населеними пунктами с. Кам`янки та с.Хмелиська Тернопільського району Тернопільської області у напрямку до с.Хмелиська, із швидкістю близько 90 км/год. Під час руху, водій автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів:. 1.5, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі ПДР), а також вимоги, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, не загрожувати життю чи здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків. Водій ОСОБА_1 не обрав безпечної швидкості та не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР, допустив занос керованого ним автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , що полягав у зміні напрямку його руху праворуч, і в стані правостороннього заносу виїхав спочатку на праве узбіччя, де допустив перекидання транспортного засобу у правий кювейт.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, які належать до середнього ступеня тяжкості. Порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 10.1,12.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесного ушкодження..
Потерпілий у названому кримінальному провадженні ОСОБА_2  перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, зокрема у ортопедо-травматологічному відділенні КНП « Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради. Потерпілому ОСОБА_2  була надана медична послуга, яка профінансована Національною службою здоров`я України за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, на суму 57635 грн. та за кошти місцевого бюджету 4988,00грн.  
Оскільки в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження цивільний позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення не пред`являвся, відповідачем кошти добровільно не відшкодовано, тому з метою захисту державних інтересів прокурор звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2026 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
25 травня 2026 року від представника Національної служби здоров`я України, надійшла заява про розгляд справи без участі представника Національної служби здоров`я України, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволені.
Від представника відповідача 11 червня 2026 року надійшла заява про залучення адвоката Фик А.Я. у справу якості представника відповідача та відкладення судового засідання призначеного на 11.06.2026.
17 червня 2026 року від КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи за наявними у справі документами. 
Представником відповідача 07 липня 2026 року подано заяву про визнання позову, відповідно до якої, ОСОБА_1 позовні вимоги визнає в повному обсязі та позов просить задовольнити. 
15 липня 2026 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, оскільки ОСОБА_1 позовні вимоги визнано у повному обсязі.
У судовому засіданні 07 липня 2026 року прокурором Корчаківським Л.О. надано пояснення по суті заявленого позову, на задоволені позову наполягає, оцінюючі надані докази на свою користь.  
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року у справі №604/1185/25, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 та звільнено ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим. Також, зазначеного ухвалою суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 23 серпня 2025 року за №12025211100000130 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст. 286 КК України,- закрито на підставі п.1 ч.2ст.284 КПК України.
Зі змісту ухвали суду від 06.11.2026 у справі №604/1185/25, судом встановлено, що  ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що 10 серпня 2025 року близько 00 год. 50 хв. керуючи технічно справним автомобілем «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажирами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Смолінською В, рухався автомобільною дорогою Т-2019 сполученням «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» між населеними пунктами с. Кам`янки та с.Хмелиська Тернопільського району Тернопільської області у напрямку до с.Хмелиська, із швидкістю близько 90 км/год. Під час руху, водій автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі - ПДР), а також вимоги, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, не загрожувати життю чи здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків. Водій ОСОБА_1 не обрав безпечної швидкості та не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР, допустив занос керованого ним автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , що полягав у зміні напрямку його руху праворуч, і в стані правостороннього заносу виїхав спочатку на праве узбіччя, де допустив перекидання транспортного засобу у правий кювет.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, отримав тілесні ушкодження, які належать до середнього ступеня тяжкості. Порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_2  середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Згідно з відповіді наданої на запит прокуратури, адміністрацією КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської області №01-3/1012 від 14.0.2026, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедично – травматологічному відділенні з 23.08.2025 по 30.09.2025, загальна вартість лікування та перебування на стаціонарному лікуванні становить 62623,00грн, у тому числі 57635,00 грн кошти державного бюджету згідно укладеного з Національною службою здоров`я України на 2025 рік договору N 1589-Е-125-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій та 4988,00грн – кошти власного бюджету. 
Судом встановлено, що у 2025 році між Національною службою здоров`я України та КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської області було укладено договір N 1589-Е125-Р-000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, відповідно до умов якого надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригуваних коефіцієнтів.
Національною службою здоров`я України питання щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_2  не вирішувалося, що вбачається з листів НСЗУ від 30.04.2026 та 13.01.2026.
Звернення прокурора з позовом обґрунтовано невжиттям відповідних заходів для відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення Національною службою здоров`я України, про що останні були повідомлені листом Теребовлянською окружною прокуратурою і тим самими надано можливість належним чином відреагувати на порушення інтересів держави.
Представником відповідача через підсистему «Електронний суд» подано заяву про визнання позову, за змістом якої ОСОБА_1 вказав, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, тому визнаються ним у повному обсязі, позов просить задовольнити. 
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як передбачено частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».
Згідно з частинами 3, 4 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України.
Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України (частини 1, 3 статті 1206 ЦК України).
Отже, положення зазначеної статті регулюють порядок відшкодування особою, яка вчинила злочин витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
За змістом наведеної норми обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.
У своїй постанові від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.
Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.
Пунктом 3 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993року №545 встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.
Згідно з вказаним Порядком сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
За змістом частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до частини 6 статті 82ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд встановив, що ОСОБА_1 був учасником дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10 серпня 2025 року близько 00 год. 50 хв. на автомобільній дорозі Т-2019 сполученням «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» між населеними пунктами с. Кам`янки та с.Хмелиська Тернопільського району Тернопільської області у напрямку до с.Хмелиська, за результатами, якою пасажир автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, які належать до середнього ступеня тяжкості та перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської області в ортопедично – травматологічному відділенні з 23.08.2025 по 30.09.2025, загальна вартість лікування та перебування на стаціонарному лікуванні становила 62623,00грн.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року у справі №604/1185/25,  ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочену передбаченого ч.1ст. 286 КК України, на підставі статті 46 КК України. Також, зазначеного ухвалою суду закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 23 серпня 2025 року за №12025211100000130 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст. 286 КК України, на підставі п.1 ч.2ст.284 КПК України.
Суд встановив, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт витрат, понесених медичним закладом на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, вчиненого відповідачем ОСОБА_1 , а тому наявний причинний зв`язок між діями винуватої особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні, у зв`язку з чим понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого підлягають стягненню з відповідача.
При цьому, слід врахувати, що фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється, у тому числі, за рахунок коштів державного, обласного та міського бюджетів, а невжиття відповідними органами державної влади та місцевого самоврядування заходів для відшкодування витрат на лікування осіб, які є потерпілими від злочину, свідчить про неналежне здійснення ними відповідних повноважень на захист майнових прав держави та територіальної громади, тому з цим позовом до суду обґрунтовано звернувся прокурор, з метою захисту їх інтересів.
Таким чином суд вважає, що наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача витрат на стаціонарне лікування потерпілого на користь держави в особі Національної служби здоров`я України та Тернопільської обласної ради, які є розпорядниками коштів Державного бюджету на оплату медичних послуг, а тому позовна заява підлягає до повного задоволення.
Вирішуючи питання судових витрат, суд вказує на наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, слід стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, у розмірі 1664,00грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
Позов керівника Теребовлянської окружної прокуратури який діє в інтересах держави в особі : Національної служби здоров`я України, Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 57635,00 ( п`ятдесят сім тисяч шістсот тридцять п`ять гривень 00 копійок), в дохід державного бюджету на рахунок: UA978999980313080115000026011; код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, отримувач ГУК у м.Києві/Шевченківський р- н/24060300, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.), код класифікації доходів 24060300, витрати на лікування потерпілого ОСОБА_2 .
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) на користь держави в особі Тернопільської обласної ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 4988, 00 ( чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 00 копійок) в дохід обласного бюджету на рахунок: UA268999980314000535000019001, код бюджетної класифікації 21080500 «інші надходження», отримувач - Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області (ЄДРПОУ 37977599), призначення платежу - відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілого внаслідок злочину ОСОБА_2 .
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) на користь держави 1664,00 ( одну тисячу шістсот шістдесят чотири гривні 00 копійок) судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 15 липня 2026 року. 

Суддя В. М. Сіянко