Справа № 643/14236/26
Провадження № 3/643/2162/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06.08.2026       м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Поліщук Т.В., 
за участю секретаря – Костенюк А.В.,
захисника – Нагорного І.В.,
розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ:
25.06.2026 о 00-00 год., ОСОБА_1 в м. Харкові по вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 46, керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку подану проблисковими маяками синього та червоного кольору, водій збільшив швидкість та намагався втекти. Прослідувавши за водієм, водія було повторно зупинено за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 88, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, чим порушив та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат Нагорний І.В. в судовому засідання прохав закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що 25.06.2026 працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про намір скласти протокол за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Останньому не було запропоновано надати пояснення чи зауваження щодо нібито невиконання вимоги про зупинку, не роз`ясненні процесуальні права та не пред`явленого відповідного протоколу. Відеозапис, який долучений до матеріалів справи, фіксує виключно дії працівників поліції щодо складання протоколу стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, питання складання протоколу за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП взагалі не порушувалось. Після повідомлення про складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснення прав ОСОБА_1 працівник поліції повідомили, що якщо він не бажає отримувати копію цього протоколу за ст. 130 КУпАП, його більше не затримують, посилаючись при цьому на дію режиму комендантської години. Проте, ОСОБА_1 не відмовлявся очікувати складання протоколу за ст. 130 КУпАП, він відійшов разом із дівчиною, не повідомляючи про намір остаточно залишити місце події. Через одну хвилину працівники поліції самі залишили місце події. Протокол за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП не складався у присутності ОСОБА_1 , а оформлений поза межами проведеної відеофіксації, нібито о 01 год. 09 хв., коли працівники поліції вже залишили місце події. Вважає, що поліцейські без достатніх підстав дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно залишив місце події. Протокол за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП було оформлено не в межах належної процесуальної процедури.
Суд, вислухавши адвоката, дослідивши матеріали справи, відеозаписи з місця події, дійшов до наступного висновку.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. 
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Допустимість доказів – це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності – придатність для використання за змістом.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, визначено, серед іншого:
п. 8.9. Вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою:
а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки.
Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Отримання особою посвідчення водія та, як наслідок, набуття статусу водія як учасника дорожнього руху та права керувати транспортними засобами, одночасно є передумовою для виникнення у нього, як водія, обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність пов`язана із використанням транспортних засобів, чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави. За таких обставин, отримавши статус водія ОСОБА_1 одночасно прийняв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів.
Згідно із ч. 1 ст. 122-2 КУпАП невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, чітко визначена як «невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу». Це правопорушення має формальний склад, що означає, що воно вважається закінченим з моменту невиконання зазначеної вимоги, незалежно від настання будь-яких шкідливих наслідків. Ключовим елементом об`єктивної сторони є саме факт невиконання водієм акту зупинки транспортного засобу у відповідь на законну та чітку вимогу поліцейського.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 25.06.2026 о 00-00 год., ОСОБА_1 в м. Харкові по вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 46, керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку подану проблисковими маяками синього та червоного кольору, водій збільшив швидкість та намагався втекти. Прослідувавши за водієм, водія було повторно зупинено за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 88, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, чим порушив та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
З досліджених у судовому засіданні відеозаписів, що містяться на двох оптичних дисках, вбачається, що 25.06.2026 о 00 год. 00 хв., під час дії комендантської години, по вул. Гвардійців-Широнінців у м. Харкові працівники поліції, увімкнувши проблискові маячки, подали водію транспортного засобу, який рухався попереду, вимогу про зупинку. При цьому на зазначеній ділянці дороги інших транспортних засобів, які рухались попереду на автодорозі не було. Водій на законну вимогу поліцейських про зупинку не відреагував та продовжив рух. Через деякий час транспортний засіб заїхав до двору житлового будинку, де зупинився. Після цього працівники поліції підійшли до водія та повідомили йому про причину зупинки, порушення правил ПДР, а саме, що водій проїхав перехрестя з крайньої лівої смуги, а також про невиконання ним вимоги поліцейських про зупинку транспортного засобу. У відповідь ОСОБА_1 почав вимагати від працівників поліції надати докази того, що саме він перебував за кермом автомобіля. Під час спілкування працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 поводився зухвало та з явною неповагою до працівників поліції, висловлювався на їхню адресу нецензурною лайкою. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про здійснення відеофіксації, а також роз`яснили йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З відеозапису також встановлено, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що, враховуючи дію комендантської години, у разі небажання чекати складання протоколу він може йти відпочивати. Після цього, ОСОБА_1 разом із дівчиною, пішли до будинку, біля якого був припаркований автомобіль. 
На відеозаписі під назвою export-m5mro на диску підписаному 6047 ЕПР1 702184 від 25.06.2026 о 00-01 год. вбачається, що до місця події під`їхав автомобіль патрульної поліції, працівник поліції питає, що це ст. 122-2 КУпАП, на що інший працівник поліції відповів «Так», після чого останні підійшли до автомобіля за кермом якого сидів ОСОБА_1 . 
У висновках Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 адміністративне провадження №К/9901/23055/18, зазначено: «Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18».
З відеозаписів встановлено, що водій ОСОБА_1 25.06.2026 о 00-00 год. по вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 46 в м. Харкові не виконав вимогу поліції про зупинку транспортного засобу, продовжував рух, звернувши в двір, припаркувався біля будинку, при цьому інших транспортних засобів на автодорозі не було. Зазначивши, що він не від чого не відмовляється, однак покинув місце події, пішовши до будинку, після чого працівники поліції також покинули місце події.
Аналізуючи досліджені докази суд вважає, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, якою встановлено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.
Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП підтверджується відомостями, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 702184 від 25.06.2026, рапорті працівника поліції, даними які містяться на записах з бодікамер працівників поліції, де зафіксовано факт порушення водієм вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.
Позицію адвоката Нагорного І.В. суд сприймає як обрану тактику захисту у суді та намагання уникнути ОСОБА_1 відповідальності за вчинене останнім правопорушення, а тому суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 33-35 КУпАП, суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновийстан, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.
Обставин, що обтяжують або пом`якшують вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом не встановлено. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн., які підлягають стягненню з правопорушника.
Керуючись ст. ст. 23, 30-35, 40-1, ч. 1 ст. 122-2, 256, 266 КУпАП, суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) грн. 00 коп. 
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу належить сплатити за наступними реквізитами:
Отримувач: ГУК Харківськобл/Харківобл/ 21081300 код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947 банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300; призначення платежу: штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Стягнути із  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в дохід держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. 
Судовий збір сплачується за наступними реквізитами: Отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
Відповідно до положень ст. ст. 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суддя Т.В.Поліщук