ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/438/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2026 (суддя Гумега О. В.)
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 (головуюча суддя Мальченко А. О., судді Скрипка І. М., Шаратов Ю. А.) 
у справі № 910/438/26
за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича
до 1) Верховного Суду і 2) Держави України в особі Державної казначейської служби України 
про стягнення коштів,
(представники учасників судового процесу у судове засідання не з`явились)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
1. Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича (далі - позивач, ФГ Бурки В. В.) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Верховного Суду (далі - відповідач-1), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ФГ Бурки В.В. 3 000 029,00 грн, з яких: 29,00 грн матеріальної шкоди, 3000000,00 грн моральної шкоди.
2. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані порушенням Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду прав позивача, гарантованих статтями 8, 40, 55 Конституції України, шляхом постановлення ухвали від 02.03.2023 по справі № 461/5373/22 про повернення касаційної скарги, що позбавило можливості захисту порушених прав позивача у найкоротші строки, у зв`язку з чим ФГ Бурки В. В. завдано матеріальну шкоду, яка полягала в оплаті поштової кореспонденції для направлення повторно касаційної скарги, та моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації у зв`язку з порушенням прав, в заявлених до стягнення розмірах.
Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень
3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2026 провадження у справі закрито в частині вимог до Верховного Суду.
4. Постановляючи цю ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що рішення суду і, відповідно до цього, дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, та шляхом звернення до компетентних органів у відповідності до вимог Законів України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя», а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2026 залишено без змін.
6. Погодившись з висновком суду першої інстанції, апеляційний господарський суд додатково зазначив, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Відповідно спір в частині вимог до Верховного Суду не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства і взагалі такий спір не підлягає судовому розгляду.
Касаційна скарга
7. Не погодившись із постановленою ухвалою місцевого господарського суду та ухваленою апеляційним господарським судом постановою, ФГ Бурки В. В. звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
8. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
9. На обґрунтування цих підстав у касаційній скарзі ФГ Бурки В. В. посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 8, 40, 55, 56, 129-1, 151-2 Конституції України, статті 1176 Цивільного кодексу України, статті 28, 74, 75, 231, 236 Господарського процесуального кодексу України.
10. Також скаржник зазначає про невиконання судами попередніх інстанцій рішень Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, від 03.10.2001 № 12-рп, від 09.07.2002 № 15-рп, від 25.11.1997 № 6-зп; ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2011 у справі № 6-29587 св 11, від 07.12.2011 у справі № 6-30485 св 11, від 11.04.2012 у справі № 6-47902 св 11, від 11.04.2012 у справі № 6-47902 св 11, від 17.04.2013 у справі № 6-33243св 12, від 14.09.2016 у справі № 454/709/16-ц; постанови Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-3139цс16; постанов Великої палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 25.03.2020 у справі №641/8857/17, від 11.11.2020 у справі № 9901/845/18, від 09.12.2020 у справі № 9901/613/18; від 20.11.2024 у справі № 910/16580/23; ухвал Верховного Суду від 24.04.2023 по справі № 461/5373/22, від 11.10.2021 у справі №454/2468/21, від 10.05.2022 у справі № 463/1053/22, від 13.05.2022 у справі № 454/673/22, від 16.06.2022 у справі № 454/551/22, від 10.11.2022 у справі № 454/2857/22, від 12.05.2023 у справі № 463/1733/23, від 23.10.2024 у справі № 463/8708/24, від 07.08.2025 у справі № 760/13114/25, від 24.02.2026 у справі № 454/70/26, від 05.03.2026 у справі № 463/1049/26, від 13.03.2026 у справі № 463/988/26, узагальнений зміст яких зводиться до того, що фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судді Верховного Суду, права гарантовані статтею 56 Конституції України не можуть бути скасовані та обмежені і дана позовна заява підсудна судам.
11. Крім того, у касаційній скарзі викладені клопотання про звернення до Конституційного Суду України.
Позиція інших учасників справи 
12. У межах встановленого Верховним Судом строку відповідач-1 - Верховний Суд, надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, касаційній перегляд справи здійснювати без участі представника Верховного Суду.
13. В обґрунтування своєї позиції відповідач-1 з посиланням на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 08.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.07.2019 у справі № 636/5534/15, зазначив, що спір в частині вимог до суду не можна розглядати за правилами господарського судочинства та взагалі такий спір не підлягає судовому розгляду.
14. Відповідач-2 своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, відповідний відзив до Верховного Суду не подав.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду апеляційної інстанції
15. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
16. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень правових норм, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ФГ Бурки В. В. не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
17. Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
18. Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.
19. Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
20. Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
21. Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
22. Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
23. Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.
24. Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.
25. Тобто, якщо позивачі вважали, що суд допустив порушення норм права під час розгляду їх справи, вони мали можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.
26. Щодо цивільної відповідальності, до якої позивачі мали намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).
27. Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.
28. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
29. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 08.05.2018 у справі №521/18287/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц, від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18, у постанові Верховного Суду від 13.11.2025 у справі №910/10370/24.
30. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц Велика Палата дійшла висновку, що «позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства. У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року)».
31. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що вимоги вказаного припису розповсюджується як на позови, які не можна розглядати за правилами визначеного судочинства (певної юрисдикції), так і на позови, які суди взагалі не можуть розглядати як предмет позову (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №295/7631/17, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.09.2019 у справі № 638/17850/17, від 08.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц).
32. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 11.10.2022 представник ФГ Бурки В. В. - Бурка Валерій Володимирович звернувся до Галицького районного суду м. Львова із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб органу державної влади.
33. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 у справі № 461/5373/22 відмовлено у відкритті провадження за позовом представника ФГ Бурки В. В. - Бурки Валерія Володимировича до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб органу державної влади.
34. Постановою Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 06.02.2023 у справі №461/5373/22 апеляційну скаргу ФГ Бурки В. В. залишено без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 - без змін.
35. 10.02.2023 Бурка Валерій Володимирович подав до Верховного Суду касаційну скаргу від імені ФГ Бурки В. В. на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 та на постанову Львівського апеляційного суду від 06.02.2023 у справі № 461/5373/22.
36. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. від 02.03.2023 у справі № 461/5373/22 повернуто касаційну скаргу ФГ Бурки В. В., подану та підписану Буркою Валерієм Володимировичем на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 та на постанову Львівського апеляційного суду від 06.02.2023 у справі № 461/5373/22.
37. 15.03.2023 до Верховного Суду повторно подана касаційна скарга ФГ Бурки В. В., яка підписана Буркою Валерієм Володимировичем.
38. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є.В. від 28.03.2023 у справі № 461/5373/22 касаційну скаргу ФГ Бурки В. В., яка підписана Буркою Валерієм Володимировичем, на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 та на постанову Львівського апеляційного суду від 06.02.2023 про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ФГ Бурки В. В. до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб органу державної влади, постановлено вважати неподаною та повернути особі, яка подала касаційну скаргу.
39. 07.04.2023 ФГ Бурки В. В. подано касаційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 та постанову Львівського апеляційного суду від 06.02.2023. Разом з касаційною скаргою заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
40. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2023 у справі № 461/5373/22 поновлено ФГ Бурки В. В. строк на касаційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 та постанову Львівського апеляційного суду від 06.02.2023. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФГ Бурки В. В. на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2022 та постанову Львівського апеляційного суду від 06.02.2023 у справі № 461/5373/22.
41. Отже, позовні вимоги, заявлені до Верховного Суду, обґрунтовані заподіянням Верховним Судом моральної та матеріальної шкоди у спосіб постановлення Верховним Судом ухвали від 02.03.2023 у справі №461/5373/22.
42. За таких обставин, спір у справі № 910/438/26 в частині вимог до Верховного Суду не підлягає вирішенню в порядку господарського або іншого судочинства.
43. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
44. Наведена норма процесуального права підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18).
45. Таким чином суди зробили обґрунтований висновок, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та закрили провадження у справі, на підставі пункту 1 часини першої статті 231 ГПК України.
46. Отже, колегія суддів констатує, що викладені у касаційній скарзі доводи не є підставою для зміни або скасування судових рішень у справі, оскільки, суди правильно застосували положення статей 4, 20, 231 ГПК України.
Щодо заявленого клопотання про звернення до Конституційного Суду України
47. Скаржник просить Верховний Суд звернутися до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення статей 8, 55, 56, 124 Конституції України, а саме: чи зобов`язані суди на підставі вимог статей 8, 55, 56, 124 Конституції України розглянути позови до суддів (судів) про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддями (судами), на підставі якого судочинства, а також щодо конституційності пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 № 8, а саме: чи відповідає Конституції України (конституційність) пункт 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади».
48. Розглянувши зазначене клопотання, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для ініціювання процедури звернення до Конституційного Суду України щодо тлумачення статей 8, 55, 56, 124 Конституції України, конституційності пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 № 8 і, відповідно, відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.
49. Відповідно до частини шостої статті 11 ГПК України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.
50. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 46 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України приймає Пленум Верховного Суду.
51. Натомість заявлене скаржником клопотання за своїм змістом стосується не питання тлумачення положень статей 8, 55, 56, 124 Конституції України та роз`яснення змісту і мети правових норм, а спрямоване на прийняття іншого судового рішення у даній справі, ніж те, яке було прийнято.
52. Щодо клопотання скаржника в частині встановлення конституційності пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 № 8, то постанови Пленуму не є джерелом права, не є нормативно-правовими актами, а тому у розумінні статей 150, 151-1 Конституції України, Закону України «Про Конституційний Суд України» не можуть бути об`єктами конституційного контролю.
53. Оскільки скаржником не наведено, а Верховним Судом не встановлено підстав, визначених частиною шостою статті 11 ГПК України, для внесення подання до Конституційного Суду України, то Суд відмовляє у задоволенні заявленого клопотання.
54. Крім того, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд не вбачає суперечності їх висновків із викладеним у рішеннях Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, від 25.11.1997 № 6-зп (щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України від 03.10.2001 № 12-рп (що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів (статті 56, 62)), від 09.07.2002 № 15-рп (щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України).
55. Посилання у касаційній скарзі на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2011 у справі № 6-29587 св 11, від 07.12.2011 у справі № 6-30485 св 11, від 11.04.2012 у справі № 6-47902 св 11, від 11.04.2012 у справі № 6-47902 св 11, від 17.04.2013 у справі № 6-33243св 12, від 14.09.2016 у справі № 454/709/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки за приписами статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження є неврахування висновку саме Верховного Суду. Водночас, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не відповідають таким критеріям.
56. Також необґрунтованими є посилання скаржника на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-3139цс16; постановах Великої палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17, від 11.11.2020 у справі № 9901/845/18, від 09.12.2020 у справі № 9901/613/18; від 20.11.2024 у справі № 910/16580/23, з огляду на те, що у жодній із означених постанов не міститься висновків щодо визначення юрисдикції спорів про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди пов`язаних з розглядом судової справи.
57. Крім того, не заслуговують на увагу посилання скаржника на ухвали Верховного Суду від 11.10.2021 у справі № 454/2468/21, від 10.05.2022 у справі № 463/1053/22, від 13.05.2022 у справі № 454/673/22, від 16.06.2022 у справі № 454/551/22, від 10.11.2022 у справі № 454/2857/22, від 12.05.2023 у справі № 463/1733/23, від 23.10.2024 у справі № 463/8708/24, від 07.08.2025 у справі № 760/13114/25, від 24.02.2026 у справі № 454/70/26, від 05.03.2026 у справі № 463/1049/26, від 13.03.2026 у справі № 463/988/26, оскільки вони стосуються інших процесуальних ситуацій щодо визначення підсудність справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа.
58. Отже, звернувшись із касаційної скаргою у цій справі, ФГ Бурки В. В. не довело та не обґрунтувало неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення ними процесуальних норм, а тому передбачена ГПК України для даного випадку підстава касаційного оскарження у цьому разі не знайшла свого підтвердження.
59. Інші наведені у касаційній скарзі ФГ Бурки В. В. аргументи, твердження та заперечення не можуть бути ураховані Верховним Судом, оскільки вони не обґрунтовують недотримання чи порушення апеляційним господарським судом певних правових норм, а фактично за своєю суттю зводяться до незгоди скаржника з ухваленою ним постановою, що саме по собі не може бути підставою для її зміни чи скасування.
60. Доводи відзиву відповідача-1 приймаються Верховним Судом у тій мірі, що відповідає наведеному у цій постанові
61. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
62. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
63. Згідно із статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
64. У цій справі скаржник у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростував висновків місцевого та апеляційного господарського суду та не обґрунтував неправильного застосування чи порушення ним чинних правових норм, у зв`язку з чим касаційна скарга ФГ Бурки В. В. задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2026 у справі № 910/438/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил