ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" липня 2026 р. Справа№ 910/15950/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Кравчука Г.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнілаб"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 20.04.2026 
у справі № 910/15950/25 (суддя Князьков В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнілаб"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомгруп"
про стягнення 104 248,22 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнілаб" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомгруп" про стягнення шкоди в сумі 102 248,22 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_1 , власником якого було Товариство з обмеженою відповідальністю "Транскомгруп", позивачем було завдано шкоди, що складається із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та витрати на оренду іншого автомобіля за період перебування пошкодженого на ремонті. Зі змісту позову вбачається, що предметом спору є сума шкоди за вирахуванням сум страхового відшкодування, яка була сплачена Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами того, що на момент вчинення зазначеної ДТП власником або належним володільцем Scania, державний номер НОМЕР_1 , було ТОВ "Транскомгруп", а також те, що вказана ДТП відбулася саме під час виконання ОСОБА_1 його трудових (службових) обов`язків з відповідачем. Також позивачем не надано доказів обґрунтованості вже здійсненої ПрАТ "Арсенал Страхування" на користь позивача виплати у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (доказів, які б підтверджували наявність підстав для зменшення суми страхового відшкодування) та відповідно обґрунтованості визначеної до стягнення суми страхового відшкодування. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнілаб" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 20.04.2026 у справі №910/15950/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи. При цьому скаржник стверджує, що на підставі адміністративних матеріалів складених інспектором СРПП ВП № 5 Бучанського РУП ГУНП в Київський області старшим лейтенантом поліції Ковалем О.М., яким було встановлено, що власником транспортного засобу «SCANIA», д/н НОМЕР_2 , є ТОВ «ТРАНСКОМГРУП», що було відображено на зворотному боці схеми місця ДТП, 07.04.2025 Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесену постанову по справі № 369/4583/25, що набрала законної сили.

Узагальнені доводи та заперечення сторін

13.07.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
14.07.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечив доводи відповідача, наведені у відзиві та підтримав свою позицію, викладену в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026 апеляційну скаргу у справі №910/15950/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнілаб" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2026 у справі № 910/15950/25. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15950/25.
19.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.
21.05.2026 матеріали справи №910/15950/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомгруп" про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу - задоволено. Продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Транскомгруп" строк на подання відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнілаб" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2026 у справі №910/15950/25 до 10.07.2026.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

11.03.2025 в Київській області с. П. Борщагівська по вул. Велика Кільцева, 2А, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки/моделі Volkswagen Transporter державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 (постраждала особа) та транспортного засобу Scania державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/4583/25 від 07.04.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На підставі акту виконаних робіт № W402497/121102664 від 30.04.2025 на суму 100 154,70 грн, рахунку № 121102665 від 30.04.2025 та акту виконаних робіт № W402497/12102665 на суму 46748,58 грн визначено, що фактичний розмір шкоди, заподіяної ТОВ "Юнілаб" внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 11.03.2025, становить 146903,28 грн.
На виконання своїх зобов`язань Приватним акціонерним товариством "Арсенал Страхування", виходячи із звіту, здійснено виплату страхового відшкодування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосоюз", відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування, в розмірі 100 154,70 грн.
30.04.2025 позивачем на підставі рахунку № 121102665 від 30.04.2025 та акту виконаних робіт № W402497/12102665 було здійснено оплату на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосоюз" в розмірі 46 748,58 грн за відновлювальний ремонт транспортного засобу марки/моделі Volkswagen Transporter державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується платіжною інструкцією № 22640 від 30.04.2025.
Відтак, різниця між фактичною вартістю ремонту автомобіля після ДТП та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком відповідача становить 46 748,58 грн (146 903,28 грн - 100 154,70 грн).
Одночасно, позивач зазначає, що 07.08.2024 між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ "Юнілаб" (орендар) було укладено договір оренди автомобіля за умовами п. 1 якого визначено, що орендодавець передає орендарю у володіння та користування (оренду) за плату автомобіль марки "Volkswagen", моделі "Transporter", тип ТЗ - загальний легковий, пасажирський-в, 2016 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований Центром 8041 18 травня 2016 року, строком на два роки, починаючи з 19.08.2024 до 19.08.2026.
Умовами п. 3 договору встановлено, що автомобіль здається в оренду для службових поїздок орендаря.
Пунктом 6 договору узгоджено, що плата за оренду автомобіля встановлена сторонами в розмірі 11000 грн щомісячно. Загальна сума договору складає 264 000 грн.
Поряд із цим п. 8 договору встановлено, що орендар зобов`язаний: використовувати автомобіль за цільовим призначенням, здійснювати при необхідності капітальний ремонт орендованого автомобіля, що пов`язаний з природним зносом запчастин автомобіля, усувати наслідки аварій і ушкоджень, що виникли протягом строку дії даного договору.
За твердженням позивача, з моменту ДТП (11.03.2025) по фактичну дату відновлення транспортного засобу марки/моделі Volkswagen Transporter державний номерний знак НОМЕР_3 (30.04.2025), вказаний транспортний засіб перебував на ремонті та відповідно не перебував у користуванні позивача, тобто останній був вимушений додатково орендувати інший транспортний засіб, що є непередбачуваними витратами ТОВ "Юнілаб".
На підтвердження розміру понесених витрат, позивач посилається на акт виконаних робіт № W402730/121101792 від 28.03.2025, акт виконаних робіт № W405302/121102692 від 30.04.2025, платіжну інструкція № 22446 від 31.03.2025, платіжну інструкцію № 22642 від 01.05.2025 та довідку про витрати № 15122025/1 від 15.12.2025 на суму 57 499,64 грн.
Як зазначає позивач, в подальшому 03.09.2025 він звернувся до відповідача, як роботодавця винної у ДТП особи - ОСОБА_1 , із претензією № 07-05/25 щодо відшкодування шкоди, заподіяної завданої внаслідок ДТП, тобто, різниці між виплаченою ПрАТ "Арсенал страхування" сумою страхового відшкодування та сумою, яка була сплачена ТОВ "Юнілаб".
Проте, як вказує позивач, станом на момент звернення до суду, відповідачем вимоги позивача задоволено не було.
Вказані обставини у сукупності стали підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення шкоди в сумі 104 248,22 грн, яка складається із різниці між виплаченою ПрАТ "Арсенал Страхування" сумою страхового відшкодування та сумою, яка була сплачена ТОВ "Юнілаб", а також витрат на оренду іншого автомобіля за період перебування пошкодженого на ремонті.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов, не скористався.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
За загальним правилом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Умовами застосування цієї норми є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. 
Разом з тим, глава 82 Цивільного кодексу України встановлює і правила спеціальних деліктів, які передбачають особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб). 
З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". 
За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Згідно із нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
При цьому, чинне цивільне законодавство розмежовує випадки страхування майнової відповідальності. Особа може застрахувати свою відповідальність добровільно або ж страхування відповідальності є обов`язковим з огляду на приписи відповідного закону. Закон про обов`язкове страхування передбачає обов`язок власників транспортних засобів страхувати власну відповідальність перед третіми особами.
Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Зі змісту позовної заяви та витягу з бази даних МТСБУ вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Scania, державний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ "Арсенал Страхування" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221989430.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдавала шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Судом вище встановлено, що ПрАТ "Арсенал Страхування" перерахувало ТОВ "Автосоюз" (станція технічного обслуговування, що здійснювала відновлювальний ремонт транспортного засобу постраждалої у ДТП особи) страхове відшкодування у сумі 100 154,70 грн.
30.04.2025 позивачем на підставі рахунку № 121102665 від 30.04.2025 та акту виконаних робіт № W402497/12102665 було здійснено оплату на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосоюз" в розмірі 46 748,58 грн за відновлювальний ремонт транспортного засобу марки/моделі Volkswagen Transporter державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується платіжною інструкцією № 22640 від 30.04.2025.
Матеріалами справи, зокрема, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2025 року у справі № 369/4583/25 підтверджено вину водія транспортного засобу Scania, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 11.03.2025.
Так, у спірних правовідносинах позивач просить стягнути з відповідача в порядку ст.1194, 1172 ЦК України 104 248,22 грн:
- різницю відшкодування у розмірі 46 748,58 грн, виходячи із розміру фактично понесених витрат у розмірі 146 903,28 грн та вже здійсненої ПрАТ "Арсенал Страхування" на користь позивача виплати у розмірі 100 154,70 грн;
- витрати на оренду іншого автомобіля за період перебування пошкодженого на ремонті у розмірі 57 499,64 грн.
Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
Стаття 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
За загальним правилом відповідальність є індивідуальною, і саме на особу яка завдала збитків покладено обов`язок їх відшкодування, однак не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується з приписами ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України. 
Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Так, розглядаючи спірні відносини, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, відповідно до якої тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 355/1394/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц, у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Однак, суд першої інстанції вірно відзначив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту належності відповідачу на праві власності чи користування транспортного засобу Scania, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Також позивачем не надано до матеріалів справи доказів, з яких можна дійти висновку, що водій ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом Scania, державний номерний знак НОМЕР_1 , на час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі - ТОВ "Транскомгруп", а також того, що вказана ДТП відбулася під час виконання зазначеною фізичною особою своїх трудових (службових) обов`язків, зокрема: наказ про прийняття на роботу, наказ про звільнення, маршрутні листи, довідки про нарахування та виплату заробітної плати, наявність трудового договору.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи позивача про адміністративними матеріалами (схемою місця ДТП) підтверджується, що транспортний засіб винної у ДТП особи належить ТОВ "Транскомгруп", які продубльовано в поданій ним апеляційній скарзі, оскільки вказане не доводить наявності трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ "Транскомгруп", що є вирішальним при розгляді даного спору.
Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Відповідно до розділу І наведеної вище Інструкції визначено, що схема місця дорожньо-транспортної пригоди - графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.
Здійснивши аналіз наведеного визначення з Інструкції, суд першої інстанції вірно виснував, що основна мета та функціональне призначення схеми ДТП полягають у фіксації фізичних обставин самої події, а не у встановленні майнової приналежності транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди.
У той же час, скаржник посилається на те, що на підставі згаданих вище адміністративних матеріалів, 07.04.2025 Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесену постанову по справі № 369/4583/25, що набрала законної сили. Однак, суд першої інстанції обгрунтовано наголосив, що у тексті вказаної постанови не встановлено ані факту перебування даної фізичної особи ( ОСОБА_1 ) у трудових відносинах з відповідачем, ані факту вчинення спірної ДТП під час виконання таких трудових (службових) обов`язків.
Крім того, з витягу із бази даних МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування № 221989430 станом на 11.03.2025 на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що ПрАТ "Арсенал Страхування" є страховиком транспортного засобу Scania, державний номер НОМЕР_1 . Будь-яка інша інформація відсутня, в тому числі щодо страхувальника відповідного транспортного засобу.
За встановлених вище обставин, є вірним висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними доказами того, що на момент вчинення зазначеної ДТП власником або належним володільцем Scania, державний номер НОМЕР_1 , було ТОВ "Транскомгруп", а також те, що вказана ДТП відбулася саме під час виконання ОСОБА_1 його трудових (службових) обов`язків з відповідачем.
До того ж місцевий господарський суд доцільно відзначив, що позивачем не надано доказів обґрунтованості вже здійсненої ПрАТ "Арсенал Страхування" на користь позивача виплати у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (доказів, які б підтверджували наявність підстав для зменшення суми страхового відшкодування) та відповідно обґрунтованості визначеної до стягнення суми страхового відшкодування.
Протилежні доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених вище.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Інші доводи, на які посилається скаржник під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 20.04.2026 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнілаб" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2026 у справі №910/15950/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнілаб".
Матеріали справи №910/15950/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді Ю.Б. Михальська

Г.А. Кравчук