Справа № 303/12514/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Шевчука В.В.
за участю секретаря судового засідання: Тайстри І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, ухвалене суддею Гутій О.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання
встановив:

У грудні 2023 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1 трьох % річних від простроченої суми в розмірі 71 536,21 гривень.
Позов мотивує тим, що між  ОСОБА_1 та АКБ "Форум" 12.09.2007 було укладено Кредитний договір № 0268/07/26-Z за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 тисяч доларів зі сплатою 15% річних.

22.01.2010 рішенням Мукачівського міськрайонного суду по справі № 2-115/10 стягнуто з ОСОБА_1 365 669,58 грн заборгованості за Кредитним договором та 1700,00 гривень судового збору та 120 гривень на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

26.03.2019 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 0002/19/5, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0268/07/26-Z від 12.09.2007 року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.08.2020 року замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Позивач посилається на те, що вказане рішення на даний час залишається не виконаним, тому просить у відповідності до ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача заборгованість у вигляді 3 % річних від простроченої суми в розмірі 71 536,21 гривень та судовий збір.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.
Суд мотивував своє рішення тим, що до позовної заяви не приєднано доказів наявності у відповідача невиконаного зобов`язання за кредитним договором в сумі 365 669,58 гривень. Позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідним для застосування даного виду цивільно-правової відповідальності: 1)протиправність поведінки відповідачів; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини відповідачів.
Також позивач вказує, що рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22.02.2010 не виконане, але при цьому не надає доказів цього, а в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація з приводу того чи звертався позивач за примусовим виконанням зазначеного рішення.
З цих підстав суд вважає, що позивачем не надано доказів для стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних.

Не погоджуючись з даним рішенням ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та задоволити позовні вимоги позивача.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
В своїх доводах посилається на те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав не припиняє правовідносин за договором, не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум за час прострочення. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Щодо виконавчого провадження по стягненню боргу з ОСОБА_1 то зазначає, що пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не дає підстав вважати, що борг відсутній.
Щодо виконання рішення суду від 22.02.2010 зазначає, що саме на відповідачеві лежить тягар доведення виконання рішення суду та доведення відсутності у нього заборгованості, що останнім доведено не було.

ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Осташук О.В. подав відзив на дану апеляційну скаргу. Вимоги якого зводяться до залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилається на те, що позаяк вимога у даному грошовому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, то наслідки ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до такого зобов`язання, оскільки таке зобов`язання перейшло в статус натурального зобов`язання яке не може бути захищеним в примусовому порядку. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 12.09.2007 між ОСОБА_1 та АКБ "Форум" був укладений Кредитний договір № 0268/07/26-Z. В пункті 1.1.-1.3. зазначається, що Банк надає кредит Позичальнику в сумі 50 000 доларів США строком по 11.09.2017 під 13% річних.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду 22.01.2010 по справі № 2-115/10 стягнуто з ОСОБА_1 365 669,58 грн заборгованості за кредитним договором, 1700,00 гривень судового збору та 120 гривень на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.08.2020 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у справі № 2-115/10 за позовом Публічного акціонерного товариства “Банк Форум” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0268/07/26-Z від 12.09.2007 року відносно відповідача (боржника) ОСОБА_1 .
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.10.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестохіллс Веста»» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №2-115/10 за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума заборгованості з 22.01.2010 до 15.11.2023 складає 365 669,58 грн.
Позивач просив стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 71 536,21 гривень за період з 15.11.2020 по 15.11.2023, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2010.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного. 
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Так, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 лютого 2026 року по справі №754/511/23 відступила від попереднього висновку щодо можливості застосування санкцій передбачених статтею 625 ЦК України у випадку, коли кредитор втратив право на примусове виконання судового рішення. Сформувавши при цьому новий висновок за яким, у разі закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, кредитор втрачає право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
В матеріалах справи міститься ухвала Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2020 року в справі № 2-115/10, згідно якої суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у поновленні пропущеного строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів у справі № 2-115/10.
А звідси, приймаючи до уваги те, що право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим.
Та виходячи з відповідної вищевикладеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, факт пропуску строку пред`явлення виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням до виконання в органи виконавчої служби у сукупності з відмовою суду в задоволенні заяви позивача про поновлення строку для пред`явлення його до виконання, унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки дана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням яке підлягає виконанню.
З врахуванням актуальних висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
А звідси, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 липня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: