Справа № 175/4323/26
Провадження № 2-о/175/47/26
РІШЕННЯ 
Іменем України
"06" липня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Яшиної М.В.,
заявників – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання подружжя, якою просили встановити для подружжя, шлюб яких був зареєстрований 06.07.1976 року, режим окремого проживання починаючи з 01.01.2025 року.
В обґрунтування позову зазначали, що від спільного шлюбу мають повнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та вимушеним виїздом ОСОБА_1 за кордон, спільне проживання подружжя є неможливим. Заявниця проживає в Німеччині, заявник проживає в Україні. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Будь-які суперечки щодо майна чи інших питань між ними відсутні. Встановлення режиму окремого проживання є спільним, вільним та добровільним рішенням.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву та викладені в ній обставини підтримала, просила задовольнити. Додатково пояснила суду, що вона почала працювати у Німеччині в тому році та встановлення такого режиму окремого проживання їй потрібно для зменшення опадаткування. 
Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити, вказува, що має намір зберегти стосунки, та поки не планують розірвання шлюбу, але з 2022 проживають з дружиною окремо з підстав, зазначених у заяві.
Заслухавши заявників, вивчивши матеріали справи, суд вбачає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що сторони з 06.07.1976 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська, актовий запис № 403.
Від даного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. 
Статтею 120 СК України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.
У разі встановлення режиму окремого проживання :
1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі;
2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.
В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер.
Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.
За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим.
Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди.
Вирішуючи заяву в порядку статті 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.
За змістом статті 119 СК України для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов:
1) неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно;
2) припинення сімейних відносин між подружжям.
Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя.
Виходячи з викладеного, беручи до уваги те, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, проживають за різними адресами і сімейні відносини подружжя фактично припинені, суд приходить до висновку про задоволення заяви в частині встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя.
Що стосується терміну, з якого заявники просять встановити режим окремого проживання для подружжя, Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню за рішенням суду.
Разом з цим, встановлення такого режиму з минулого часу є неможливим та такий стату діє з моменту набрання рішенням законної сили. 
За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.
Відповідно до частини 2 статті 119 СК України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
З урахуванням цього, термін режиму окремого проживання подружжя не підлягає встановленню на підставі рішення суду.
Керуючись статтями 56, 119, 120 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя - задовольнити частково.
Встановити режим окремого проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 липня 1976 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська, актовий запис № 403, з моменту набрання рішенням законної сили.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова