ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/575/26
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Богацької Н.С.,
суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Курінна К.В.,

за участю представників учасників справи:
від Громадської організації – Долгополов О.В., Єремеєвський В.Ю.,
від Херсонської МВА – Дяченко Т.О.,
від Херсонської міської ради – Табакар В.С.,
від ТПВ «Постачтехкомплект» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації Спортивний клуб «Вікторія»
на рішення Господарського суду Одеської області від 27.05.2026, ухвалене суддею Литвиновою В.В., м. Одеса 
у справі № 916/575/26
за позовом: Громадської організації Спортивний клуб «Вікторія»
до відповідачів:
1. Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області
2. Херсонської міської ради Херсонської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з повною відповідальністю «Постачтехкомплект»
про: визнання незаконним та скасування розпорядження,
ВСТАНОВИВ
У лютому 2026 року Громадська організація Спортивний клуб «Вікторія» (далі Громадська організація) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області (далі Херсонська МВА) та Херсонської міської ради Херсонської області (далі Міська рада), в якому просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області від 01.12.2025 № 987р «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», яким позивачу припинено право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер 6510136900:01:001:3571, площею 0,5277 га, по просп. Незалежності (Ушакова) парк Шевченківський (ім. В. І. Леніна), буд. 3 у м. Херсоні) на підставі пункту «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України.
Позов мотивований тим, що оспорюване розпорядження суперечить законодавству та порушує права позивача як землекористувача, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для припинення позивачу права користування спірною земельною ділянкою у поза судовому порядку.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.05.2026 у справі № 916/575/26 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення його прав, адже з моменту набуття Товариством з повною відповідальністю «Постачтехкомплект» (далі ТПВ «Постачтехкомплект») права власності на нерухоме майно, що розташоване на спірній земельній ділянці, до нього перейшло і право користування тією частиною земельної ділянки, на якій це нерухоме майно знаходиться, та частиною ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Водночас, за позивачем таке право користування припинилося в силу приписів пункту «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що: позивач у встановленому законом порядку набув право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до діючого на той час законодавства; на даний час, на підставі укладених договорів оренди, позивач залишається користувачем усього нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці; як на момент отримання у постійне користування земельної ділянки, так і на момент прийняття оскаржуваного рішення, позивач був не власником, а користувачем (орендарем) нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці. Як наслідок, до спірних правовідносин не може бути застосований п. «е» ст. 141 Земельного кодексу України; відповідач не отримував згоди позивача на вилучення земельної ділянки в добровільному порядку, а отже припинення права позивача на постійного користування цією земельною ділянкою повинно було проводитися виключно в судовому порядку.
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2026 за апеляційною скаргою Громадської організації Спортивний клуб «Вікторія» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.05.2026 у справі № 916/575/26 відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачам строк до 26.06.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 26.06.2026 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, справу № 916/575/26 призначено до розгляду на 21.07.2026 о 14:00 год.
15.06.2026 від Громадської організації, 26.06.2026 від Херсонської МВА та Міської ради надійшли заяви про участь їх представників в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, які ухвалами суду від 22.06.2026 та 29.06.2026 задоволені.
26.06.2026 від Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області та Херсонської міської ради Херсонської області надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких відповідачі заперечували проти її задоволення. Зокрема, Міська рада зазначала про її безпідставність та необґрунтованість, а також, що скаржником не спростовані висновки суду. В свою чергу, Херсонська МВА зазначала, що вона взагалі є неналежним відповідачем по даній справі.
Будь-яких інших заяви чи клопотань від учасників справи не надходило.
У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Діброви Г.І. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2026 справу № 916/575/26 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Савицького Я.Ф. Принцевської Н.М.
В судовому засіданні 21.07.2026 колегією суддів ставилось на обговорення питання щодо залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТПВ «Постачтехкомплект».
Представники Громадської організації та Міської ради заперечували проти залучення до участі у даній справі в якості третьої особи ТПВ «Постачтехкомплект». Представник Херсонської МВА просив покласти вирішення цього питання на розсуд суду.
З огляду на предмет та підстави заявленого позову, з метою визначення повного кола осіб, що мають брати участь у цій справі, а також беручи до уваги те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ТПВ «Постачтехкомплект», як власника нерухомості, що розташоване на земельній ділянці, право постійного користування якої припинено позивачу оспорюваним розпорядженням відповідача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залучення ТПВ «Постачтехкомплект» до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Так, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2026 ТПВ «Постачтехкомплект» було залучено до участі у справі № 916/575/26, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, зобов`язано інших учасників цієї справи надіслати ТПВ «Постачтехкомплект» копії заяв по суті справи та запропоновано ТПВ «Постачтехкомплект» у строк до 14.08.2026 надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо суті спору. В судовому засіданні оголошено перерву до 08.09.2026 о 13:15 год. Одночасно повідомлено ТПВ «Постачтехкомплект» про день, час та місце проведення наступного судового засідання.
16.08.2026 від ТПВ «Постачтехкомплект» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримано доводи та вимоги апелянта. Зокрема, зазначено, що наявність у нього права власності на окремі об`єкти нерухомості не може бути самостійною підставою для припинення Громадській організації права постійного користування земельною ділянкою. Право власності ТПВ «Постачтехкомплект» на об`єкти нерухомого майна не заперечується та не обмежується наявністю у Громадської організації права постійного користування земельною ділянкою. ТПВ «Постачтехкомплект» ніколи не зверталося до Ради із проханням оформити правовідносини з землекористування.
07.09.2026 від Херсонської МВА надійшли письмові пояснення, в яких вона заперечує проти доводів, викладених третьою особою у відзиві на апеляційну скаргу.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
В судове засідання 08.09.2026 з`явилися представники позивача та відповідачів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, Громадська організація Спортивний клуб «Вікторія» є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,5277 га, по просп. Незалежності (Ушакова) парк ім. В. І. Леніна (Шевченківський), буд. 3 у м. Херсоні, про що свідчить державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000 (а.с.22 т.1)
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 28.10.2008 у справі № 13/512-ПН-08, яке набрало законної сили, за ТПВ «Постачтехкомплект» визнано право власності на частину спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований по проспекту Ушакова 12-а, в парку ім. Леніна, 3 у м. Херсоні, у складі споруд № І, ІІ ІІІ, ІV, V, огорожі № 1, 2 та вимощення № VІ.
24.06.2009 за ТПВ «Постачтехкомплект» було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - частину спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по проспекту Ушакова 12-а у м. Херсоні, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.115 т.1).
Судом встановлено, а учасниками цієї справи визнається, що на спірній земельній ділянці за адресою: м. Херсон, «Лекніна В.І.» Шевченківській парк будинок б/н, розташована будівля літ. «Е» загальною площею 120,6 кв.м., яка на праві приватної власності належить Управлінню комунальної власності Херсонської міської ради та передана останньою в строкове, платне користування на правах оренди Громадській організації, про що свідчить договір оренди комунального майна міської територіальної громади № 333 від 17.10.2019 (а.с.24-26 т.1), а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.10.2019 № 185143692 (а.с.27 т.1).
Крім того, судом встановлено, що у вересні 2021 року керівник Херсонської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міської ради звертався до суду з позовом до Громадської організації про припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою під розміщення спортивно-оздоровчого комплексу на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000.
Підставами позову Прокурор визначив невиконання Громадською організацією обов`язків, визначених у ст. 96 Земельного кодексу України, ст. ст. 286, 287 Податкового Кодексу України, щодо повної та своєчасної сплати податку за користування відповідною земельною ділянкою. 
Також Прокурор зазначав, що через перебування у користуванні Громадської організації даної земельної ділянки, місцевий бюджет недоотримує кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою та не може нарахувати збитки за користування нею ТПВ «Постачтехкомплект», у якого виникло право власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на цій земельній ділянці на підставі рішення Господарського суду Херсонської області від 28.10.2008 у справі №13/512-ПН-08.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.09.2023 у справі №923/1235/21 позов прокурора задоволено повністю.
Однак, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2023 у справі №923/1235/21 скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
В подальшому, розпорядженням Херсонської МВА від 01.12.2025 № 987р, яким Громадській організації припинено право постійного користування земельною ділянкою на підставі пункту «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України.
Предметом позову у даній справі є вимоги Громадської організації визнати незаконним та скасувати вказане розпорядження Херсонської МВА від 01.12.2025 № 987р з підстав порушення прав позивача як землекористувача.
Як вже зазначалося, відмовляючи у задоволенні позову, суд, серед іншого, виходив з недоведеності Громадською організацією порушення її прав унаслідок прийняття оспорюваного розпорядження.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, у тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів ст. 4 ГПК України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Аналіз наведених положень Цивільного кодексу України свідчить, що у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, виданого, зокрема, органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 920/456/19, від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19).
Спір у справі, що розглядається, виник у зв`язку з наявністю/відсутністю підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження начальника Херсонської МВА від 01.12.2025 № 987р «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», яким позивачу припинено право постійного користування земельною ділянкою.
У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону (ст. 12 Земельного кодексу України).
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Статті 22, 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) встановлювали, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначив, що стаття 92 Земельного кодексу Україн не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте особами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними.
Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).
Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр» є дійсними (п. 10 розд. VII Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).
Як вже зазначалося, Громадська організація Спортивний клуб «Вікторія» є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,5277 га, по просп. Незалежності (Ушакова) парк ім. В. І. Леніна (Шевченківський), буд. 3 у м. Херсоні, про що свідчить державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000 (а.с.22 т.1).
Наявність у Громадської організації права щодо постійного користування земельною ділянкою згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000 установлено також рішеннями судів у справах №13/512-ПН-08 та № № 903/822/21.
В подальшому, рішенням Господарського суду Херсонської області від 28.10.2008 у справі № 13/512-ПН-08, яке набрало законної сили, за ТПВ «Постачтехкомплект» визнано право власності на частину спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований по проспекту Ушакова 12-а, в парку ім. Леніна, 3 у м. Херсоні, у складі споруд № І, ІІ ІІІ, ІV, V, огорожі № 1, 2 та вимощення № VІ.
24.06.2009 за ТПВ «Постачтехкомплект» було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - частину спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по проспекту Ушакова 12-а у м. Херсоні, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.115 т.1).
Отже матеріали цієї справи свідчать, що у 2008 році ТПВ «Постачтехкомплект» стало власником нерухомості, що розташоване на земельній ділянці, наданій у 2000 році в постійне користування Громадській організації.
При цьому, правомірність зведення ТПВ «Постачтехкомплект» вказаного об`єкту нерухомості на спірній земельній ділянці і, як наслідок, правомірність набуття права власності на цей об`єкт не входить до предмету дослідження та не є предметом оцінки судом в межах даної справи з огляду на предмет та підстави заявленого позову.
Зі змісту оспорюваного розпорядження Херсонської МВА від 01.12.2025 № 987р вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою припинено на підставі пункту «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України.
Так, статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (п. «е» ч. 1).
Водночас, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакціях, чинних на момент набуття ТПВ «Постачтехкомплект» права власності на частину спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по проспекту Ушакова 12-а у м. Херсоні) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Зазначені норми закріплюють принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, відповідно власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована (правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №921/158/18, Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 910/5210/20).
Сам принцип єдності долі земельної ділянки та об`єкта нерухомості означає, що неможлива ситуація, при якій у двох осіб є однакові права на земельну ділянку. В момент, коли одна особа внаслідок придбання об`єкта нерухомості набуває права на землю, інша особа їх втрачає, і це відбувається в силу згаданого вище принципу єдності.
Питання переходу права користування земельною ділянкою, яка перебувала на праві постійного користування у особи, у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на нерухоме майно, розташоване на частині такої земельної ділянки, розглядалося Верховним Судом у справі № 916/3030/22.
Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 у справі № 916/3030/22, досліджуючи положення ч. 5 ст. 116, ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, зазначив, що у разі набуття права власності на нерухомість, яка розташована на частині земельної ділянки, наданій іншій особі на праві постійного користування, право на оформлення землекористування для обслуговування такої нерухомості виникає автоматично в силу принципу єдності долі нерухомості і земельної ділянки та не вимагає отримання згоди постійного землекористувача. Зазначене передбачає виконання такою особою процедури оформлення права користування земельною ділянкою під нерухомим майном за власником нерухомості.
За відповідним висновком Верховного Суду, новий власник нерухомого майна має право на оформлення користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цієї нерухомості, що не потребує отримання згоди попереднього землекористувача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права землекористування до ТПВ «Постачтехкомплект» перейшли в момент набуття права власності на нерухомість, і в цей же момент Громадська організація такі права втратила, адже відповідно до вищенаведених приписів законодавства, а також вже сталої та послідовної практики Верховного Суду, наслідком набуття іншою особою права власності на нерухоме майно є припинення користування попереднім землекористувачем відповідною частиною земельної ділянки під нерухомим майном.
Разом з тим, місцевий господарський суд не звернув увагу, що Херсонська МВА, у зв`язку із набуттям ТПВ «Постачтехкомплект» права власності на зазначений об`єкт нерухомості (частину спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по проспекту Ушакова 12-а у м. Херсоні), оспорюваним рішенням припинила Громадської організації право постійного користування щодо всієї площі земельної ділянки - 0,5277 га.
В той же час, матеріали цієї справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що для обслуговування належного ТПВ «Постачтехкомплект» на праві приватної власності майна (частини спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по проспекту Ушакова 12-а у м. Херсоні) необхідно саме 5277 кв.м. земельної ділянки, право постійного користування якою з 2000 року належало Громадській організації.
Зі змісту оспорюваного розпорядження цього також не вбачається. 
При цьому, як вже зазначалося, Громадська організація є користувачем окремо розташованої будівлі, літ. «Е» загальною площею 120, 6 кв. м. у місті Херсоні, у парку ім. В.І. Леніна (нині - Шевченківський парк) на підставі договору оренди комунального майна міської територіальної громади від 14.10.2014 №333. 
Власником цієї будівлі є Управління комунальної власності Херсонської міської ради.
Вказана будівля також розташована на спірній земельній ділянці, що лише додатково свідчить про те, що площа земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного ТПВ «Постачтехкомплект» на праві приватної власності майна, очевидно менше за площу земельної ділянки (у 0,5277 га), право постійного користування якою належало Громадській організації та яке було припинено оспорюваним розпорядженням Херсонської МВА.
Водночас, судом не встановлено жодних обставин добровільної відмови Громадської організації від права користування частиною земельної ділянки, яка не охоплюється площею нерухомого майна, що належить ТПВ «Постачтехкомплект» на праві власності, а також площею, необхідною для його обслуговування.
Отже, за встановлених судом обставин у цій справі, які відповідачем жодним належними та допустимими доказами не спростовані, оспорюване розпорядження Херсонської МВА не ґрунтується на вимогах законодавства щодо порядку припинення права користування земельною ділянкою та порушує права і законні інтереси постійного землекористувача (позивача).
Щодо належного відповідача у справі.
Позивач визначив відповідачами у справі як Херсонську МВА, так і Херсонську міську раду, водночас оспорюване розпорядження прийнято саме Херсонською МВА.
Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно зі ст. 23, 33 цього ж Закону, ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Отже, Херсонська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади м. Херсона, здійснює відповідно до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі на землею, одночасно виконуючи повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного законодавства.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та наразі триває.
Закон України «Про правовий режим воєнного стану» визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи – військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.
Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.
Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації.
Начальником військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) може бути призначений відповідний сільський, селищний, міський голова.
Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та ч. 12 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» визначено, що повноваження військових (військово-цивільних) адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій, та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, визначених цими законами.
Указом Президента України № 658/2022 від 19.09.2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Херсонській області» на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» створено Херсонську міську військову адміністрацію Херсонського району Херсонської області.
28.09.2022 проведено державну реєстрацію створення юридичної особи – Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань було внесено відповідний запис про державну реєстрацію.
Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням до Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування, начальник військової адміністрації, крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Згідно з п.п. 12, 26 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із: здійснення управління майном, яке перебуває у комунальній власності відповідної територіальної громади (крім вирішення питань відчуження, у тому числі і шляхом приватизації комунального майна та надання комунального майна в оренду на строк понад один рік); вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік).
Військові адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 397 затверджено Порядок фінансового забезпечення діяльності військових адміністрацій, яким передбачено, що фінансування діяльності здійснюється, зокрема військових адміністрацій населених пунктів - за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету територіальної громади, де утворено військову адміністрацію.
Як вбачається з відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Шанько Ярослав Вікторович, начальник Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області, 03.06.2025 (здійснює повноваження міського голови відповідно до Постанови Верховної Ради України № 2706-IX від 03.11.2022) – керівник.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України № 2706-IX від 03.11.2022 «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Бериславському, Генічеському, Каховському, Скадовському, Херсонському районах Херсонської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник, зокрема Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області, крім повноважень, віднесених до його компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження відповідної міської ради, її виконавчого комітету, міського голови.
Отже, з дня утворення Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області (код ЄДРПОУ 44732846), діяльність Херсонської міської ради Херсонської області (код ЄДРПОУ 26347681) тимчасово (до моменту відновлення повноважень у зв`язку із скасування воєнного стану) зупинена.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №911/1244/23.
Про тимчасове вибуття органу місцевого самоврядування з відносин, щодо яких виник спір, у зв`язку з утворенням військової цивільної адміністрації, йдеться також у постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 200/9241/21.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також те, що оспорюване розпорядження прийнято саме МВА, колегія суддів вважає, що належним відповідачем у спірних правовідносинах наразі є Херсонська МВА (код ЄДРПОУ 44732846).
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню, із прийняттям в цій частині нового рішення, про задоволення позову.
Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснюється на підставі ст. 129 ГПК України.
Керуючись статтями 226, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Громадської організації Спортивний клуб «Вікторія» задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 27.05.2026 у справі № 916/575/26 скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позов Громадської організації Спортивний клуб «Вікторія» задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження начальника Херсонської міської військової адміністрації «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 01.12.2025.
Стягнути з Херсонської міської військової адміністрації (адреса: 73003, Україна, Херсонська обл., місто Херсон, проспект Незалежності, будинок 37; код ЄДРПОУ: 44732846) на користь Громадської організації Спортивний клуб «Вікторія» (адреса: 73000, Україна, Херсонська обл., місто Херсон, проспект Ушакова 12-а, Парк Ім. Леніна, будинок 3; код ЄДРПОУ: 21309718) 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) витрат по сплаті судового збору за подання позову та 3993,60 грн (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні шістдесят копійок) – за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.
Повна постанова складена 14.09.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва 

Н.М. Принцевська