П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8667/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
14 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2024 №220350005149 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообо`язкове державне пенсійне страхування";
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу, що надає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообо`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на СМУ "Гражданжилстрой" з 02.06.1987 по 01.10.1991 згідно запису у трудовій книжці, періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 09.02.2000 по 31.03.2000, з 01.02.2004 по 31.12.2004 з 01.04.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 30.06.2010;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату мені пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20.05.2024.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2024 №220350005149 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообо`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу, що надає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообо`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на СМУ "Гражданжилстрой" з 02.06.1987 по 01.10.1991 згідно запису у трудовій книжці, періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 09.02.2000 по 31.03.2000, з 01.02.2004 по 31.12.2004 з 01.04.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 30.06.2010.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2024 про призначення пенсії та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 24.07.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням від 31.07.2024 №220350005149 відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 року. Страховий стаж визначено 26 років 3 місяці 5 днів. До страхового стажу не зараховано період навчання згідно атестату №7476 з 01.02.1983 по 21.07.1984, оскільки згідно військового квитка НОМЕР_1 з 23.05.1982 по 09.09.1983 позивач проходив строкову військову службу; не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 з 02.06.1987 по 01.10.1991, оскільки відсутня дата наказу на прийняття.
10.10.2024 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням від 17.10.2024 №220350005149 відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 року. У рішенні вказано, що за доданими документами до загального страхового стажу зараховано всі періоди. Страховий стаж визначили 30 років 06 місяців 26 днів. Проте, управління не зазначило та не врахувало період здійснення мною підприємницької діяльності з 09.02.2000 р. по 31.12.2003 р.
06.11.2024 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області рішенням від 13.11.2024 №220350005149 відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Страховий стаж визначили 20 років 11 місяців 12 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки з 02.06.1987 по 01.10.1991, оскільки відсутня дата наказу на прийняття. Не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 09.02.2000 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків. До стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності згідно реєстру застрахованих осіб з 2004 по 30.06.2010, оскільки відповідно до довідки ГУ ДПС у Хмельницькій області від 17.06.2024 №8980/6/22-01-24-08 заявник у період з 09.02.2000 по 31.12.2011 перебував на загальній системі оподаткування.
17.12.2024, зібравши додаткові документи, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення мені пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням від 2312.2024 №220350005149 відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Страховий стаж визначили 25 років 8 місяців 13 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди:
- не повністю враховано період роботи згідно трудової книжки на СМУ "Гражданжилстрой" з 02.06.1987 по 01.10.1991.
- не зараховано період підприємницької діяльності з 09.02.2000 по 31.03.2000 (загальна система оподаткування); з 01.04.2000 по 30.06.2000 (загальна система оподаткування - фіксована сплата); з 01.07.2000 по 31.12.2000 (загальна система оподаткування); з 01.01.2001 по 31.01.2004 (загальна система оподаткування - фіксована сплата);
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.02.2004 по 31.12.2004;
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.04.2005 по 31.05.2005;
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.07.2005 по 31.12.2006;
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.02.2007 по 30.06.2010.
Вважаючи протиправним рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.
Так, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 31 рік.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.
Так, на час звернення до відповідача вперше із заявою про призначення пенсії за віком 24.07.2024, згідно паспортних даних, позивач досяг віку 60 років, що не заперечується сторонами.
Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії є те, що згідно з наданими до документами, страховий стаж позивача становить 25 років 08 місяців 13 днів.
До страхового стажу не зараховано:
- не повністю враховано період роботи згідно трудової книжки на СМУ "Гражданжилстрой" з 02.06.1987 по 01.10.1991, оскільки відсутні дата наказу про прийняття.
- не зараховано період підприємницької діяльності з 09.02.2000 по 31.03.2000 (загальна система оподаткування); з 01.04.2000 по 30.06.2000 (загальна система оподаткування - фіксована сплата); з 01.07.2000 по 31.12.2000 (загальна система оподаткування); з 01.01.2001 по 31.01.2004 (загальна система оподаткування - фіксована сплата);
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.02.2004 по 31.12.2004;
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.04.2005 по 31.05.2005;
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.07.2005 по 31.12.2006;
- не повністю зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.02.2007 по 30.06.2010.
З даного приводу слід врахувати, що абзацом 2 статті 56 Закону №1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи1 на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22- 1(далі - Порядок №22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637 ).
Відповідне положення міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №588/647/17.
Так, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 07.08.1984 позивач працював "каменщиком 2 розряда" у СМУ "Гражданжилстрой" з 02.06.1987 по 01.10.1991.
З даного приводу колегія суддів враховує, що наявні в трудовій книжці записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивачки.
Стосовно позиції апелянта про те, що період трудової діяльності не зараховані у зв`язку з тим, що відсутня дата наказу на прийняття, то слід зазначити, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Виправлення в документах не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право а призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб,
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Колегія суддів вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.
Слід звернути увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 18 Порядку №637 встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Тобто підтвердження трудового стажу на підставі показів свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано.
Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 02.06.1987 по 01.10.1991, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 07.08.1984 у СМУ "Гражданжилстрой" неправомірно не зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, колегія суддів вважає, що Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровсській області від 23.12.2024 №220350005149 про відмову в призначенні пенсії за віком не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже є протиправним та таким, що обґрунтовано скасовано судом першої інстанції. 
Щодо зарахування до страхового стажу період введення позивачем підприємницької діяльності з 09.02.2000 по 31.03.2000, з 01.02.2004 по 31.12.2004 з 01.04.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 30.06.2010 у повному обсязі, суд апеляційної інстанції враховує таке.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);
2) проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно;
3) перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно;
4) перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;
5) перебування у довготерміновому відрядженні працівників дипломатичної служби у період з 1 січня 2004 року по 30 квітня 2016 року, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 26.01.2000 зареєстрований як фізична особа-підприємець, 09.02.2000 взятий на облік як платник податків.
Відповідно до листа ГУ ДПС у Хмельницькій області №2295/6/22-01-24-09 від 19.02.2025 ОСОБА_1 з 09.02.2000 по даний час перебував на наступних системах оподаткування:
з 09.02.2000 по 31.03.2000 - загальна система оподаткування;
з 01.04.2000 по 30.06.2000 - загальна система оподаткування (фіксована сплата);
з 01.07.2000 по 31.12.2000 - загальна система оподаткування;
з 01.01.2001 по 31.12.2009 - загальна система оподаткування (фіксована сплата);
з 01.01.2012 по теперішній час - спрощена система оподаткування.
Згідно з інформаційно-комунікаційної системи ДПС "Податковий блок" та даних інформаційного ресурсу АІС "Галузь" за період з 01.01.2007 по 31.12.2011 ОСОБА_1 сплачено фіксовано податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, нарахованого до 01.01.2011, у сумі 4200,00 грн.
За більш ранній період ГУ ДПС у Хмельницькій області не змогло надати відомості, оскільки завантаження інформації на обласному рівні щодо сплати податків по фізичних особах здійснюється з 01.01.2008.
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 18.03.2025 наявні відомості з 2004 по даний час про сплату позивачем фіксованого податку та страхових внесків.
З огляду на положення вказаних норм права законодавцем передбачена можливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності, при цьому, період провадження підприємницької діяльності за період з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців незалежно від сум сплачених ними страхових внесків. Для цього достатньо лише надання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
В даному випадку факт здійснення позивачем підприємницької діяльності підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи від 26.01.2000.
За таких обставин належним доказом, яким підприємець може підтвердити свій стаж зайняття підприємницькою діяльністю по 31 грудня 2003 є саме довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
В той же час, чітко визначеною позицією законодавця є можливість зарахування до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності по 31 грудня 2003, при цьому, на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а не на підставі довідки про сплачені страхові внески.
Визначений період по 31 грудня 2003 року обумовлений тим, що з 01.01.2004 набрав чинність Закон №1058-IV, яким вперше визначено поняття страхового стажу як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Таким чином, враховуючи те, що позивач, зокрема, здійснював підприємницьку діяльність в період до набрання чинності Законом №1058-IV, а законодавець передбачав можливість зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності до 31.12.2003 на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, то враховуючи конституційне право особи на пенсійне забезпечення, а також приймаючи до уваги однаковий правовий статус «суб`єкта підприємницької діяльності» який існував в період здійснення позивачем підприємницької діяльності, суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 09.02.2000 по 31.12.2003 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи від 26.01.2000.
Частинами 1, 2 статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державною демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону №1058-ІV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
Аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що сам по собі статус підприємця та перебування на відповідній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.
До стажу зараховується лише той період (строк), за який особа сплатила страхові внески. При цьому, страховий стаж обчислюється в місяцях. З дня набрання чинності Законом №1058-IV, а саме: з 01.01.2004, повний місяць роботи зараховується в повному обсязі за умови, якщо сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою за мінімально встановлений розмір. Якщо сума сплачених внесків є меншою, то лише за умови здійснення доплати до мінімального розміру цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць.
Разом з тим, 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, яким розділі XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 3-1 в наступній редакції: «До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Отже, з 01.07.2000 по 31.12.2017 періоди перебування на єдиному/фіксованому податках зараховується в повному обсязі до страхового стажу особи, яка здійснювала підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637 в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), а за період роботи починаючи з 01.01.2004 - за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом абзацу 4 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004 можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патенту, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Таким чином, належними доказами, якими фізична особа-підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року (для загальної системи оподаткування) та після 01 січня 2004 (для спрощеної системи оподаткування) - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №643/20104/15.
Так, Указом Президента України від 03.07.1998 №727/8 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» було установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб`єктів малого підприємництва, зокрема: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.
Згідно з п. 2 вказаного Указу визначалося, що суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.
Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:
до місцевого бюджету - 43 відсотки;
до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;
на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Наведені положення пункту 2 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/8 були чинними, у тому числі протягом спірних періодів з 01.01.2004 по 31.12.2009, які не були зараховані в повному обсязі до страхового стажу позивача.
Отже, згідно з пунктом 2 Указу після надходження на розрахунковий рахунок податкової інспекції єдиний податок розподілявся в таких пропорціях: 43% залишалося в місцевому бюджеті, 42% йшли у Пенсійний фонд, 15% - у фонд соціального страхування. Таким чином, один податок заміняв одразу 3 відрахування, у тому числі й до Пенсійного фонду України.
При цьому, позивачем підтверджено довідкою ГУ ДПС у Хмельницькій області від 19.02.2025 №2295/6/22-01-24-09 сплату фіксованого податку на доходи фізичних осіб 2007-2011 роках у розмірі 4200,00 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачем було сплачено у тому числі й страхові внески до Пенсійного фонду України.
Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неправомірність неврахування Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності з 09.02.2000 по 31.03.2000, з 01.02.2004 по 31.12.2004 з 01.04.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 30.06.2010.
Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.12.2024 №220350005149, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обґрунтовано скасовано судом першої інстанції. 
Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії, то порушене право позивача належним чином відновлено шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи на СМУ "Гражданжилстрой" з 02.06.1987 по 01.10.1991 згідно запису у трудовій книжці, а також періоди ведення позивачем підприємницької діяльності з 09.02.2000 по 31.03.2000, з 01.02.2004 по 31.12.2004 з 01.04.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 30.06.2010 та, як наслідок, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 17.12.2024, з урахуванням вказаного періоду.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Шидловський В.Б.
Судді | | | Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.