Справа № 591/1259/26 Провадження № 3/591/443/26	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Косар А. І. розглянула матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, проживає: АДРЕСА_1 , 

за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) і 

У С Т А Н О В И Л А:
07.02.2026 14:11:00 м. Суми площа Незалежності, 1 водій  ОСОБА_1  керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, а саме, вчиняв дії по ухиленню від проходження такого огляду, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. У протоколі міститься відмітка, що проводилась відеофіксація на технічний засіб: 471131, 471877.
Дії  ОСОБА_1  поліцейським уповноваженого органу поліції кваліфіковано за ч. 3 ст. 130 КУпАП.
У судове засідання  ОСОБА_1  не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи згідно з вимогами чинного КУпАП, за адресою проживання, вказаною в протоколі, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 06.07.2026 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вжити якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що право особи, щодо якої складено адміністративний протокол, на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16.
Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Суд враховує те, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" доставляються відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, а згідно п.991 згаданих Правил рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Такі дії  ОСОБА_1  суд розцінює як ухилення від явки до суду з метою затягування розгляду справи та неможливості прийняти рішення у строк, встановлений ст. 38 КУпАП, а тому суд не вбачає підстав відкладати розгляд справи, оскільки правопорушник за період перебування на розгляді суду матеріалів справи не скористався правами, наданими йому чинним законодавством, передбаченими статтею 268 КУпАП, не надав пояснень щодо протоколу про адміністративне правопорушення, обставин справи й доказів на їх підтвердження, беручи до уваги той факт, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, не віднесено до таких, які підлягають розгляду за обов`язкової присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а тому, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника, на підставі наявних документів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення.
Вина ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №585490 від 07.02.2026, в якому зафіксовано факт вчинення  ОСОБА_1  порушення п. 2.5 ПДР, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до медичного закладу; результат огляду: огляд у медичному закладі не проводився, у зв`язку з відмовою водія на місці зупинки транспортного засобу;
- довідкою з бази даних підсистеми «Адмінпрактика»;
- постановою суду від 04.12.2025 про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП; постановою суду від 27.11.2025 - до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП
Окрім цього, вина  ОСОБА_1  підтверджується відеозаписом правопорушення, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається чітка відмова  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.
Згідно з положеннями пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» особа, відносно якої до закладів охорони здоров`я, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу Національної поліції надійшла інформація від установ, підприємств, організацій, засобів масової інформації або окремих громадян про те, що вона незаконно вживає наркотичні засоби або психотропні речовини чи перебуває у стані наркотичного сп`яніння, підлягає медичному огляду.
Факт незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин встановлюється на підставі показань свідків, наявності ознак наркотичного сп`яніння, результатів медичного огляду, а також тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи.
Встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження).
Згідно з п. 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованої Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 «ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість».
Пунктом 12 Розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що «у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я».
Таким чином, огляд водія на стан наркотичного сп`яніння за наявності відповідних обґрунтованих підозр можливий лише лікарем-наркологом у найближчому уповноваженому закладі охорони здоров`я за направленням поліцейського.
Більше того, поліцейський фактично виявляє ознаки стану наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу у залежності від власного їх розуміння. Наявність ознак наркотичного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані наркотичного сп`яніння.
Як убачається з матеріалів справи, працівники поліції діяли відповідно до вимог закону та після виявлення у  ОСОБА_1  ознак наркотичного сп`яніння запропонували останньому пройти відповідний огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, проте він відмовився.
ч. 3 ст. 130 КУпАП (вчинення правопорушення втретє протягом 1 року) передбачає штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000.00 грн, з позбавленням особи права керування транспортними засобами строком на десять років, та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або застосування адміністративного арешту до особи строком на 15 діб з позбавленням особи права керування транспортними засобами строком на десять років, та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника. 
Дослідивши матеріали справи, суддя встановив, що своїми діями  ОСОБА_1 втретє порушив п.2.5 ПДР, а саме відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП,
Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень.
Відповідно до ст. 33 КУпАП суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставини, що пом`якшують відповідальність не встановлені.
Обставини, що обтяжують відповідальність не встановлені.
При визначенні виду та розміру стягнення, суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує характер правопорушення, відомості про особу, ступінь вини, майновий стан.

Так,  ОСОБА_1  вчинив адміністративні правопорушення, що відрізняються підвищеною суспільною небезпекою та є одними із найнебезпечніших правопорушень на транспорті, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне призначити стягнення в межах санкції за ч.3 ст.130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років. Оскільки транспортний засіб не перебуває у приватній власності порушника, а за відомостями протоколу належить гр. ОСОБА_2 , суд не застосовує додаткове стягнення у виді конфіскації транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП слід стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 

П О С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього за цим законом адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000.00 грн, з позбавленням особи права керування транспортними засобами строком на десять років.

Стягнути з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, в установу банку України не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу та судового збору у вказаний термін, постанова буде направлена до органу державної виконавчої служби для організації примусового виконання в порядку, встановленому законом.

Роз`яснити, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у випадку примусового виконання даної постанови, з правопорушника підлягає стягненню штраф, визначений даною постановою, у подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя        А. І. Косар