ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 липня 2026 року    місто Чернівці справа №725/11787/25
провадження №22-ц/822/1098/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О. 
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 17 квітня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський О.І.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилалося на те, що 22 січня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1501-0064. 
Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А1799 для підписання договору, підтвердження ознайомлення з правилами відкриття кредитної лінії та інших супутніх документів.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту – 24 000 грн; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту – 20,00% від суми кредиту; знижена ставка – 0,90% в день; стандартна ставка – 1,00% в день.
Крім того, між кредитодавцем та позичальником було укладено три додаткові угоди 04 березня 2025 року, 01 квітня 2025 року та 04 травня 2025 року, згідно яких кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів на суми 1300 грн, 1600 грн та 1400 грн відповідно.
Умовами кредитного договору передбачено, що тип процентної ставки за користування кредитом – фіксована та не змінюється протягом усього строку користування кредитом. 
Кредитодавець ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору шляхом їх перерахування на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_1 в особистому кабінеті через систему платежів «LiqPay» та додаткові кредитні кошти відповідно до додаткових угод.
Відповідачка у свою чергу підтвердила виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття зобов`язання, а саме – не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин.
ОСОБА_1 здійснювала часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості.
Проте у подальшому відповідачка порушила умови договору і не повернула у повному обсязі кредит кредитодавцю, внаслідок чого станом на 21 жовтня 2025 року утворилась заборгованість на загальну суму 64 511, 84 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 23 028, 37 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 33 192, 10 грн; заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК – 8 291, 37 грн. 
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 64 511, 84 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від 17 квітня 2026 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором у розмірі, яка складається з 23 028, 37 грн– заборгованості за тілом кредиту, 24 000 грн – заборгованості за процентами.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в системі «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права.
В апеляційній скарзі наводить обставини та підстави для задоволення позову, які викладені в позовній заяві, та додатково зазначає, що 22 січня 2025 року між сторонами було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1501-0064, а надалі – додаткові угоди, відповідно до яких відповідачці надавалися додаткові грошові кошти та продовжувався строк кредитування. 
З урахуванням укладених додаткових угод загальна сума кредиту становила 28 300 грн, погоджений сторонами строк кредитування – 402 дні, базовий період – 14 днів, знижена процентна ставка – 0,90 % на день, стандартна процентна ставка – 1,00 % на день, одноразова комісія за видачу кредиту – 20 % від суми виданого кредиту.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» також зазначає, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору – на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому, комісія за видачу кредиту була передбачена договором як одноразова плата та не є санкцією за порушення зобов`язання.
Наголошує, що відповідачка була ознайомлена з умовами кредитного договору та додаткових угод, підписала їх за допомогою одноразових ідентифікаторів, не скористалася правом відмовитися від договору протягом 14 днів та продовжувала користуватися кредитними коштами на погоджених сторонами умовах. 
У зв`язку з цим апелянт вважає, що всупереч висновкам суду першої інстанції умови договору щодо процентної ставки не можуть визнаватися несправедливими, оскільки розмір процентів був погоджений сторонами відповідно до принципу свободи договору згідно ст.627 ЦК України.
Крім того, посилається на положення статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та зазначає, що кредитодавець має право на одержання процентів від позичальника, а розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються договором. На переконання апелянта, позивачем було дотримано вимоги закону щодо встановлення та доведення до відома відповідачки розміру процентів за користування кредитом.
Щодо правомірності нарахування процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, зазначає, що чинна норма Закону України «Про споживче кредитування», яка діяла на дату укладення кредитного договору з відповідачем, і яка передбачає звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань, не застосовується до договорів про споживчий кредит, які укладені за межами періоду, що встановлений п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», тобто з 23.01.2024. тому позивач має всі підстави для нарахування неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, в тому числі процентів, передбачених ст. 625 ЦК України.
У своїй апеляційній скарзі позивач просить за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , а саме – стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1501-0064 від 22 січня 2025 року у розмірі 64 511, 84 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» понесені позивачем судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідачка ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а тому згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що 22 січня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1501-0064, який підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора А1799.
За умовами договору відповідачці надано кредит у розмірі 24 000 грн строком на 300 днів, із базовим періодом 14 днів, комісією за видачу кредиту 20 % від суми кредиту, зниженою процентною ставкою 0,90 % на день та стандартною процентною ставкою 1,00 % на день.
Суд встановив, що факт перерахування кредитних коштів у розмірі 24 000 грн підтверджується квитанцією про транзакцію за кредитним договором № 1501-0064.
Із наданого позивачем розрахунку суд встановив, що відповідачка частково погашала заборгованість, однак належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконала.
Позивач заявив до стягнення заборгованість у загальному розмірі 64 511,84 грн, з яких: 23 028,37 грн — заборгованість за кредитом, 33 192,10 грн — заборгованість за нарахованими процентами, 8 291,37 грн — заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 22 січня 2025 року було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1501-0064, за умовами якого відповідачці надано споживчий кредит у розмірі 24 000 грн, строком кредитування 300 днів, із базовим періодом 14 днів, комісією за видачу кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, зниженою процентною ставкою 0,90 % на день та стандартною процентною ставкою 1,00 % на день.
Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору, погодження його істотних умов, а також перерахування відповідачці кредитних коштів.
Крім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості, з якого вбачається часткове погашення відповідачкою боргу, що, на думку суду, додатково підтверджує факт укладення договору, прийняття його умов та користування кредитними коштами. Доказів повного повернення тіла кредиту чи сплати процентів відповідачкою суду не надано.
Разом із тим, дослідивши заявлений позивачем розмір заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення нарахованих процентів у заявленому розмірі не підлягають задоволенню повністю. 
Позивач просив стягнути з відповідачки 64 511,84 грн, з яких: 23 028,37 грн — заборгованість за кредитом, 33 192,10 грн — заборгованість за нарахованими процентами, 8 291,37 грн — заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заборгованість за процентами є неспівмірною із сумою заборгованості за основним боргом, а тому з урахуванням висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа №902/417/18), враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку про зменшення розміру процентів до розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто з 41 483,47 грн до 24 000 грн. У зв`язку з цим суд стягнув з відповідачки на користь позивача 23 028,37 грн заборгованості за кредитом та 24 000 грн процентів, усього 47 028,37 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, встановлено та не заперечується сторонами, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 22 січня 2025 року було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1501-0064, за умовами якого відповідачці надано споживчий кредит у розмірі 24 000 грн. 
Договір підписано електронним підписом – одноразовим ідентифікатором, що відповідно до вищевказаних положень Закону України «Про електронну комерцію» надає йому юридичну силу письмового договору. 
Факт надання грошових коштів та порядок укладення договору сторонами не оспорюється, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідачки з його умовами.
Згідно з п.2.2 договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника, шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Відповідно до умов кредитного договору (п.4.1), загальний розмір кредиту становить 24 000 грн., дата надання/видачі кредиту – 22 січня 2025 року.
Згідно з п.4.3 кредитного договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту; тип процентної ставки за користування кредитом – фіксована. Тип комісії – одноразова комісія, нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. 
Пунктом 4.7 договору визначено, що комісія за видачу кредиту становить 20.00% від суми виданого кредиту. Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого за цим договором кредиту у день видачі кредиту. 
У відповідності до п.4.9 договору, строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику – 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; дата повернення (виплати) кредиту – 17 листопада 2025 року. Строк кредитування може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору, згідно з якою після укладення додаткової угоди строк кредитування продовжується і складає з моменту укладення додаткової угоди до його закінчення 300 календарних днів. 
Пунктом 4.4 кредитного договору визначено, що базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору.
Згідно з п.п. 4.10, 4.11, 4.13 договору, реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 5835.45 %, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 68 112 грн 47 коп та включає в себе суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом. 
Відповідно до п.5.1 договору, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит в останні дні останніх 8 (восьми) базових періодів строку кредитування згідно графіку платежів за договором за зниженою ставкою, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах. Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця.
Пунктами 8.1, 8.3. кредитного договору передбачено, що позичальник несе відповідальність перед кредитодавцем за порушення своїх зобов`язань за цим договором відповідно до вимог законодавства України, умов цього договору та правил. У разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту (якщо п.4.7 договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів, а також у повному розмірі комісію за видачу кредиту.
Окрім того, між сторонами було укладено три додаткові угоди. Додатковою угодою №1 від 04 березня 2025 року ОСОБА_1 було надано додаткові кошти на суму 1 300 грн; додатковою угодою №2 від 01 квітня 2025 року – 1 600 грн; додатковою угодою №3 – 1 400 грн. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 21 жовтня 2025 року, з урахуванням часткового погашення позичальницею заборгованості та отримання додаткових кредитних коштів, загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем становить 64 511, 84 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом – 23 028, 37 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 33 192, 10 грн та 8 291,37 грн — заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України.
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідачка отримала кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору частково їх не повернула, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного судом до стягнення розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 23 028,37 грн. 
Рішення суду в частині стягнення розміру заборгованості за тілом кредиту не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Щодо розміру заборгованості за відсотками
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Колегія суддів не може погодитись з розміром відсотків, визначений судом першої інстанції в сумі 24 000,00 грн з посиланням на те, що заявлений до стягнення борг суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Тобто, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження N 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Однак у спірному випадку позивач просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за правомірне користування кредитними коштами на суму 33 192, 10 грн.
Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.
Такий висновок підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.
З урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір №1501-0064 від 22 січня 2025 року підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідач погодився, підписавши договір, і додаткових заперечень щодо цих умов він не заявляв.
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
При цьому проценти за кредитним договором, згідно статті 1056-1 ЦК України, не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 процентів у розмірі 24 000 грн є помилковим.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, який діє і на даний час.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX та набрав чинності 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної у ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів доходить висновку, що оскільки умови кредитного договору №1501-0064 від 22 січня 2025 року про сплату відповідачкою у період дії в Україні воєнного стану нарахованих відсотків за ст.625 ЦК України, як міру відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань на користь позикодавця, суперечать пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а тому вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає.
Водночас, колегією суддів установлено, що у поданому позивачем розрахунку заборгованості окремо визначено нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України у загальному розмірі 14 150,00 грн, з яких 8 291,37 грн визначені позивачем як залишок непогашеної заборгованості.
З огляду на викладене вище, сплачені відповідачкою ОСОБА_1 кошти у сумі 5 858,63 грн, які позивачем були зараховані у рахунок погашення відсотків за ст. 625 ЦК України (14150, 00 грн – 8291, 37 грн), підлягають зарахуванню як такі, що сплачені відповідачкою у рахунок погашення процентів за користування кредитом.
Таким чином, залишок заборгованості за процентами підлягає зменшенню з 33 192,10 грн до 27 333,47 грн (33 192,10 грн - 5 858,63 грн), а заявлена позивачем до стягнення заборгованість за ст. 625 ЦК України у розмірі 8 291,37 грн задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
За подачу апеляційної скарги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 3633,60 грн.
Оскільки за результатом апеляційного перегляду справи позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково, суд розподіляє судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме: з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню 4727,92 грн (2422,40+3633,60) х 78,07 %.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
На підставі наведеного вище, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому рішення суду підлягає зміні з визначенням до стягнення з відповідачки на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором №1501-0064 від 22 січня 2025 року суми заборгованості в розмірі 50 361,84 грн, з яких тіло кредиту - 23 028,37 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 27 333,47 грн.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 17 квітня 2026 року – змінити в частині визначеного до стягнення розміру заборгованості.
Визначити до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1501-0064 від 22 січня 2025 року в розмірі 50 361,84 грн, з яких тіло кредиту - 23 028,37 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 27 333,47 грн.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 4727,92 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак