ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/937/25 пров. № А/857/27338/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі за його адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Боршовський Т.І., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 23 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення комісії з надання та оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – Комісія), оформлене протоколом від 14.10.2024 № 21, яким йому відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; 
зобов`язати Комісію надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” (далі – Закон №3543-ХІІ).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 у справі №300/937/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у задоволенні позову було відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при ухвалення оспорюваного позивачем рішення про відмову у наданні відстрочки відповідач діяв правомірно, з дотриманням критеріїв, встановлених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 , який просило таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, недоведені обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а викладені у рішенні суду висновки не відповідають обставинам даної справи.
Наполягає на тому, що при прийнятті рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу відповідачем не враховано, що сестра позивача проживає окремо у іншому населеному пункті, самостійно утримує і виховує неповнолітню дитину, а також нею не виявлено бажання здійснювати догляд за батьком через неможливість здійснення такого. Тому позивач як на момент звернення із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, так і наразі є єдиною особою, яка відповідно до закону зобов`язана та має фактичну можливість здійснювати догляд за своїм батьком, як особою з інвалідністю ІІ групи.
Тому відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України № 3543-ХІІ є протиправною. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 07.05.2008 та витягу із застосунку «Резерв+» від 11.07.2024 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
19.07.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою до голови Комісії про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ.
До заяви позивач долучив копії: 
паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; 
довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; 
витягу з реєстру територіальної громади за даними про адресу місця проживання ОСОБА_1 від 15.07.2024; 
свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , згідно з яким батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; 
військового квитка серії НОМЕР_1 ; 
електронного військово-облікового документа, сформованого в застосунку Резерв+ 11.07.2024; 
рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.08.2022 у справі № 344/6310/22, згідно з яким шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано; 
заяви ОСОБА_4 від 15 липня 2024 року про те, що на цей час вона не має можливості здійснювати догляд за батьком ОСОБА_2 та матеріально утримувати його; 
свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , згідно з яким батьками ОСОБА_6 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_5 , згідно з яким батьками ОСОБА_7 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;
картки платника податків ОСОБА_7 ; 
витягу з реєстру територіальної громади за даними про адресу місця проживання ОСОБА_7 від 12.07.2024; 
паспорта громадянина України ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 ; 
картки платника податків ОСОБА_4 ; 
витягу з реєстру територіальної громади за даними про адресу місця проживання ОСОБА_4 від 12.07.2024; 
свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , згідно з яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02.08.2016 розірвано; 
паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_8 ; 
картки платника податків ОСОБА_2 ; 
витягу з реєстру територіальної громади за даними про адресу місця проживання ОСОБА_2 від 14.05.2024; 
довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0229699, згідно з якою ОСОБА_2 визнаний особою з інвалідністю ІІ групи, без терміну переогляду; 
індивідуальної програми реабілітації інваліда № 460 від 05.03.2014 на ОСОБА_2 ;
повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду МСЕК від 05.03.2014 на ОСОБА_2 . 
За результатами розгляду заяви позивача від 19.07.2024 Комісією було направлено повідомлення від 24.10.2024 № 1/1/3608/7, відповідно до якого протоколом засідання Комісії від 24.10.2024 № 21 ухвалено рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з причин встановлення наявності інших працездатних невійськовозобов`язаних осіб, які відповідно до вимог законодавства зобов`язані утримувати особу з інвалідністю (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). Не надано документи, які підтверджують неможливість ОСОБА_4 здійснювати утримання особи з інвалідністю (батька) у відповідності до вимог додатку 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, а саме що є особою з інвалідністю, потребує постійного догляду, перебуває під арештом (крім домашнього арешту), відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі. Також не встановлено непрацездатність зазначеної особи чи інші умови, визначені Сімейним кодексом України, які б звільняли її від обов`язку утримувати свого батька – особи з інвалідністю.
ОСОБА_1 не погодився із правомірністю відмови відповідача у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.
Окрім того, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регламентовано приписами Закону №3543-XII. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №3543-XII організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. 
Згідно із статтею 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон №2232-XII). 
Частиною 1 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Питання надання відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації регламентовано приписами статті 23 Закону №3543-XII.
Зокрема, пунктом 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Як передбачено частиною 7 статті 23 Закону №3543-XII, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Згідно із частиною 8 статті 23 Закону №3543-XII відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки було затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154).
Приписами пункту 1 Положення №154 встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За правилами пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, серед іншого, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі – Порядок № 560).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 560 цей Порядок, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
У пункті 56 Порядку №560 зазначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. 
Пунктом 57 Порядку № 560 визначено, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
За приписами пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Відповідно до приписів пункту 61 Порядку №560 військовозобов`язані, які здійснюють догляд (постійний догляд) за особами, зазначеними у пунктах 9, 13, 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, та які не мають права на призначення компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем свого перебування на військовому обліку із заявою у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, до якої додається письмова заява особи, яка потребує догляду чи постійного догляду, довільної форми із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків, про підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік/дружина, працездатні діти), чи інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відокремлений відділ перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаної особи та особи, яка потребує догляду (постійного догляду), наявність інших зареєстрованих/задекларованих осіб за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, яка потребує догляду, з використанням відомостей Державного електронного реєстру військовозобов`язаних України, Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну. Матеріали за результатами перевірки надсилаються керівнику виконавчого органу місцевого самоврядування за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного, який здійснює догляд.
У разі відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, за умови наявності кількох військовозобов`язаних осіб, особа з інвалідністю I чи II групи складає заяву за формою згідно з додатком 15, де зазначає особу, яку вона обирає для здійснення свого утримання (догляду). 
Згідно із встановленими обставинами справи батько позивача – ОСОБА_8 – є особою з ІІ групою інвалідності та потребує постійного догляду. Із вказаним фактом ОСОБА_1 пов`язував наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно із приписами пункту 13 частини 1 статті 23 Закону№3543-XII та 19.07.2024 звернувся із заявою до голови Комісії про надання такої із долученням зазначених вище копій документів.
При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що обов`язковою умовою для надання військовозобов`язаному, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII є відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). 
Як визнається самим позивачем, у його батька ОСОБА_2 окрім сина ОСОБА_1 є також донька ОСОБА_4 , яка не є військовозобов`язаною.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідно до приписів частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Приписами статті 204 Сімейного кодексу України визначено підстави звільнення дочки, сина від обов`язку утримувати матір, батька.
Так, частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу передбачено, що очка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 у встановленому законом порядку була звільнена від обов`язку утримувати свого батька ОСОБА_2 .
Водночас суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сам факт непроживання ОСОБА_4 з батьком однією сім`єю та самостійне виховання та утримання нею неповнолітнього сина ОСОБА_7 не є такими обставинами, які б у відповідності до законодавчих приписів звільняли її від обов`язку піклуватися про свого батька. 
Окрім того, позивачем не було надано ні відповідачу, ні суду доказів про те, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю, потребує постійного догляду, перебуває під арештом, відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, що відповідно до приписів пункту 13 частини 1 статті 23 Закону№3543-XII має враховуватися при прийнятті рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових та фактичних підстав для визнання протиправною відмови Комісії у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за наслідками розгляду його заяви від 19.07.2024. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі № 300/937/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар