ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року | Справа №160/27045/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області в якому позивач просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області № 912400172204 від 22.08.2024 року, яким відмовлено їй у перерахунку пенсії за віком із зарахуванням для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі згідно із ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 10.09.2002 по 29.02.2024 відповідно до довідки № 206 від 21.06.2024 на підставі заяви №589 від 14.08.2024;
- зобов`язати відповідача з 01.08.2024 зарахувати їй у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно із ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи з 10.09.2002 по 29.02.2024 та перерахувати пенсію за віком їй із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно із ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 10.09.2002 по 29.02.2024 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на протиправну відмову відповідача у перерахунку її пенсії, оскільки вона має всі необхідні документи для перерахунку пенсії із зарахуванням для обчислення пенсії за віком стаж в подвійному розмірі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.10.2025, відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Верховного Суду від 16.04.2026 року у справі №160/27045/24 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30.10.2025 року у справі № 160/27045/24 скасовано. Справу №160/27045/24 направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Підставою для скасування судових рішень стало неповне з`ясування судами попередніх інстанцій обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та ненадання належної оцінки доказам і доводам сторін. Верховний Суд зазначив, що судами не було досліджено, зокрема, статутні документи закладу, обставини щодо надання ним медичної допомоги, наявність відповідної ліцензії, а також посадові обов`язки позивача.
У зв`язку з чим під час нового розгляду суду належить повно та всебічно з`ясувати обставини, пов`язані зі статусом КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" ДОР, характером його діяльності та фактичними обов`язками позивача, надати оцінку наявним і додатково витребуваним доказам у їх сукупності та встановити, чи є спірний період роботи таким, що відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2026 року прийнято до провадження адміністративну справу №160/27045/24. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Зобов?язано сторін подати до суду письмові пояснення з відповідними доказами з урахуванням постанови Верховного Суду від 16.04.2026 року по цій справі.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 22.08.2025 року позивач перейшла на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яка відповідно до ст.37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначається у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Така пенсія обчислюється виключно виходячи з пенсії за віком померлого годувальника, а тому положення ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до спірних правовідносин не застосовуються. Крім того, з 01.01.2004 року основним законом, який регулює питання призначення та обчислення пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до його положень страховий стаж після 01.01.2004 року обчислюється за даними персоніфікованого обліку, а пільговий порядок обчислення стажу, передбачений законодавством, що діяло раніше, застосовується лише для визначення права на пенсію на пільгових умовах та за вислугу років. З огляду на це відповідач вважає, що після 01.01.2004 року спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу в одинарному розмірі, а положення ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо зарахування відповідного періоду роботи у подвійному розмірі не підлягають застосуванню, оскільки позивач не отримує пенсію за вислугу років, а отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах за Списком № 2, а надалі - пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.
До суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких вона не погоджується з доводами відповідача щодо неможливості застосування ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з переходом її з 22.08.2025 року на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Зазначає, що на момент звернення до відповідача 14.08.2024 року із заявою про перерахунок пенсії вона отримувала пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а тому саме на цей момент виникли спірні правовідносини щодо зарахування періоду роботи з 10.09.2002 по 29.02.2024 у подвійному розмірі відповідно до ст.60 цього. Рішенням відповідача від 22.08.2024 № 912400172204 у такому перерахунку їй було відмовлено. Вважає, що подальший перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника не позбавляє її права на перерахунок пенсії за віком за період з 01.08.2024 по 22.08.2025, тобто до зміни виду пенсії. Щодо застосування статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" заперечує доводи відповідача про неможливість її застосування після 01.01.2004 року та зазначає, що вказана норма є чинною. На думку позивача, положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовують та не зупиняють дію статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На підтвердження своєї позиції позивач посилається на практику Верховного Суду. 
На виконання постанови Верховного Суду від 16.04.2026 року позивачем подано додаткові докази, зокрема статут КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" ДОР, витяг з Ліцензійного реєстру МОЗ щодо ліцензії на провадження медичної практики та посадову інструкцію медичної сестри. Позивач зазначає, що зі статуту та інших документів вбачається, що КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" ДОР створений для проживання осіб зі стійкими психічними порушеннями, забезпечує їм, зокрема, медичну допомогу та реалізацію прав відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу", а медична допомога може надаватися на підставі договорів із закладами охорони здоров`я та/або медичними працівниками. Крім того, відповідно до витягу з Ліцензійного реєстру МОЗ інтернат має ліцензію на провадження медичної практики за спеціальностями "психіатрія", "терапія", "організація управління охороною здоров`я" та "сестринська справа". Посадовою інструкцією медичної сестри передбачено виконання призначень лікаря та надання підопічним медичної кваліфікованої допомоги. Посилаючись на наведені обставини, позивач вважає, що КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" ДОР є закладом, діяльність якого пов`язана з наданням психіатричної допомоги, а вона у період з 10.09.2002 по 29.02.2024, працюючи медичною сестрою та безпосередньо обслуговуючи психічно хворих, виконувала роботу, яка дає право на зарахування відповідного періоду стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На підставі викладеного, позивач просила суд позов задовольнити повністю з підстав викладених у ньому. 
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
14.08.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії за віком встановленого зразка через портал Пенсійного фонду України, що підтверджується заявою про призначення/перерахунок пенсії від 14.08.2024 та роздруківкою з порталу електронних послуг ПФУ щодо прийняття до розгляду заяви про перерахунок пенсії №589 від 14.08.2024 з переліком доданих документів.
До поданої позивачем через портал заяви були додані: паспорт, рнокпп, трудова книжка, довідка № 206 від 21.06.2024.
14.08.2024 позивачем через портал електронних послуг Пенсійного фонду України відповідачу також було направлено заяву № ВЕБ-04001-Ф-С-24-133980 щодо перерахунку пенсії за віком згідно із ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". У зазначеній заяві позивач просила:
- зарахувати їй у подвійному розмірі для обчислення пенсії відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 10.09.2002 по 22.06.2024 на посаді медична сестра КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" ДОР" згідно із довідкою № 206 від 21.06.2024;
- з 01.08.2024 перерахувати та виплачувати їй пенсію за віком із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 10.09.2002 по 22.06.2024 на посаді медична сестра КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" ДОР" згідно із довідкою № 206 від 21.06.2024.
Рішенням № 912400172204 від 22.08.2024 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії та зазначив:
"…Статтею 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи подвійному розмірі.
У довідці № 206 від 21.06.2024 відсутня інформація про те, що Комунальний заклад "Криворізький психоневрологічний інтернат" Дніпропетровської обласної ради відноситься до закладів охорони здоров`я, що відповідають статті 60 Закону № 1788-XII.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсій до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Отже, період роботи з 10.09.2002 по 22.06.2024 можливо зарахувати в пільговому обчисленні, за умови надання уточнюючої довідки про те, що заклад (відділення) в якому вона працювала, віднесено до закладів охорони здоров`я відповідно до статті 60 Закону №1788-XII, робота в яких дає право на обчислення стажу в подвійному розмірі".
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд виходить з такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст.20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Частиною першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
В силу пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно із статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови КМУ від 12.08.1993 року за № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
У даному випадку, довідкою від 21.06.2024 № 206 підтверджується, що позивач з 10.09.2002 по 22.06.2024 працювала повний робочий день на посаді сестри медичної у Комунальному закладі "Криворізький психоневрологічний інтернат" Дніпропетровської обласної ради, будучи зайнятою по обслуговуванню хворих.
Зазначена посада передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими та важкими умовами праці, зокрема розділом XXIV, підрозділом 24г, код КП 5132, та дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно із довідкою, загальний стаж роботи позивача за Списком № 2 за період з 10.09.2002 по 22.06.2024 становить 21 рік 09 місяців 13 днів.
У довідці також зазначено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" робота позивача на посаді сестри медичної зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людині, або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За приписами статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 №1489-III (в редакції Закону України № 4170-IX від 19.12.2024, яка діяла на момент звернення позивача із заявою) заклад з надання психіатричної допомоги психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги; психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я" від 28.10.2002 №385, зокрема затверджено Перелік закладів охорони здоров`я. 
Перелік закладів охорони здоров`я містить, зокрема, заклад з надання психіатричної допомоги (п.п.1.1 п.1 Переліку закладів охорони здоров`я). 
Заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги. Згідно із Типовим положенням про психоневрологічний інтернат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 р. № 957, психоневрологічний інтернат є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/ перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря психіатра не протипоказане перебування в інтернаті 
Отже, психоневрологічний інтернат належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається психіатрична допомога, а отже період роботи позивача у КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" ДОР підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.
З урахуванням вищевикладеного, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота на цій посаді зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 зробив висновок, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
Також, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінлян (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказано, що орган влади, зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документ пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а в конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе рішення особи повинно бути вмотивованим.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За приписами ст.245 КАС України, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині позовних вимог підлягають задоволенню, зокрема:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 912400172204 від 22.08.2024 року, яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії за віком із зарахуванням для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 10.09.2002 по 29.02.2024 згідно із довідкою № 206 від 21.06.2024 на підставі заяви №589 від 14.08.2024;
- зобов`язати відповідача з 01 серпня 2024 зарахувати позивачу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно із ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи з 10.09.2002 по 29.02.2024 та перерахувати пенсію за віком позивачу із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно із ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 10.09.2002 по 29.02.2024 і виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню судом.
Щодо сплаченого позивачем судового збору за подання позову, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 221,20 грн.
Відтак, відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору розмірі 1 221,20 грн.
У період з 10.08.2026 року по 04.09.2026 року (включно) суддя Кучма К.С. перебував у щорічній відпустці, у зв`язку з чим ухвала винесена у перший робочий день 07.09.2026 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 року № 912400172204, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком із зарахуванням для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 10.09.2002 р. по 29.02.2024 р. згідно із довідкою №206 від 21.06.2024 на підставі заяви №589 від 14.08.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно із ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 10.09.2002 р. по 29.02.2024 р. та з 01.08.2024 року перерахувати пенсію за віком, із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі, згідно із ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоду роботи з 10.09.2002 р. по 29.02.2024 р. і виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26, ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 1221,20 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма