КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №755/8680/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/156/2026 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» - Климко Анни Дмитрівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року (суддя Катющенко В.П.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 
установив:

у вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 лютого 2020 року по 1 серпня 2022 року в розмірі 13 858грн 68 коп. та за період з 1 лютого 2020 року по 1 лютого 2022 року 3% річних від простроченої суми - 328грн 37коп., інфляційні втрати - 1 044грн 18 коп., та судові витрати у розмірі 2 481грн. 
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньо будинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонт та інше.
Позивач стверджував, що відповідно до рішення правління № 199 від 5 жовтня 2005 та авізо № 293 від 27 квітня 2006 року житловий будинок АДРЕСА_1 був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування.
Позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 у вищезазначеному багатоквартирному будинку на підставі акту прийому-передачі квартири інвестору від 10 грудня 2005 року. 5 квітня 2006 року з відповідачкою був укладений договір № 451 на надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в п. 2.1 якого передбачено, що послуги оплачуються щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за рахунковим.
Також позивач зазначав, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 937 від 1 червня 2018 року у період з 1 лютого 2020 року по 1 березня 2020 року для зазначеного будинку був встановлений тариф 6,79грн/міс. за кв. м загальної площі квартири, тому за цей період загальна вартість послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території для відповідачки становила 458грн в місяць.
Позивач посилався на те, що рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 від 9 червня 2016 року та від 9 грудня 

2019 року ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Згідно укладеного договору № 14-б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2021 року та кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території ціна послуги з управління (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) становить 7,54грн на місяць за 1 кв. м загальної площі квартири та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку у розмірі 6,46грн відповідно до кошторису витрат та винагороду управителю в розмірі 1,08грн на місяць.
Позивач посилався на те, що будинку, в тому числі і квартирі АДРЕСА_2 ним безперебійно надавались та надаються послуги з управління будинком. Однак відповідачка не виконує належним чином обов`язки, передбачені договором від 5 квітня 2006 року № 451, сплачує за житлово-комунальні послуги не в повному обсязі, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за період з 1 лютого 2020 року по 1 серпня 2022 року в розмірі 13 858грн 68 коп.
Позивач вважав, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою свого зобов`язання по оплаті послуг, він має право на підставі статті 625 ЦК України на стягнення з відповідачки інфляційних втрат та трьох процентів річних від суми заборгованості.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги з 1 лютого 2020 року по 1 серпня 2022 року в розмірі 13 858грн 68 коп. та судовий збір у сумі 2 257грн 46 коп., а всього 16 116грн 14 коп. 
У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Новобудова» - Климко А.Д. просить рішення суду від 21 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, неправильно застосовані норми матеріального права та порушенні норми процесуального права.
Представник позивача вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, дійшов до помилкового висновку, що у період, за який виникла заборгованість, на території України було встановлено карантин, а на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Представник позивача зазначає, що норми матеріального права відрізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня), та компенсаційні витрати, до складу яких належать інфляційні втрати та 3 % річних.
Представник позивача, посилаючись на висновок Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18, зазначає, що формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України.
Представник позивача зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати нараховані на суму основного боргу, який виник після кожного 25 числа, що настає за розрахунковим, помісячно протягом спірного періоду, починаючи з 1 лютого 2020 року по 1 лютого 2022 року включно.
Представник позивача вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Також представник позивача просить здійснити перерозподіл судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не подано. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (с.с. 11).
Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 199 від 5 жовтня 2005 та Авізо № 293 від 27 квітня 2006 року житловий будинок АДРЕСА_1 був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування (с.с. 9-10).
5 квітня 2006 року між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 був укладений договір № 451 на надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за умовами якого виконавець забезпечує надання споживачеві, вчасно та відповідної якості, комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення» та згідно із вимогами «Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями» у квартирі АДРЕСА_3 , а споживач оплачує житлово-комунальні послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором (с.с 12-13)
28 лютого 2020 року між ТОВ «Новобудова» (управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_2 (н/п №2), ОСОБА_3 (кв. АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (кв. АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 (кв. АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 (кв. АДРЕСА_7 ), що діють на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 9 грудня 2019 року та протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 9 червня 2016 року, укладено договір №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (с.с. 14 - 19). 
Пунктом 10 договору сторони погодили, що ціна послуги з управління становить: 7,54грн на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,46грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку № 5 до договору та винагороду управителю в розмірі 1,08грн на місяць; 6,83грн на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового бо нежитлового приміщення у будинку першого поверху та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 5,75грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території та винагороду управителю в розмірі 1,08грн на місяць.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 1 лютого 2020 року по 1 серпня 2022 року відповідачка має заборгованість зі сплати послуги з управління та вивезення ТПВ у розмірі 13 858грн 68 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з управління та вивезення ТПВ у розмірі 13 858грн 68 коп., суд першої інстанції виходив з того, що згідно розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 березня 2020 року по 1 серпня 2022 року за ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_2 , наявна зазначена позивачем заборгованість.
Суд зазначив, що вказаний розмір заборгованості відповідачка не спростувала та не надала контр-розрахунку. Також відповідачка не надала суду доказів щодо неналежного надання послуг позивачем, а також відсутності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. 
Таким чином, суд вважав, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання щодо оплати за житлово-комунальні послуги, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», так як не здійснює платежі за житлово-комунальні послуги в повному обсязі.
Апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення суду в частині задоволення позовних вимог, а також не містить обґрунтування скасування рішення суду в цій частині, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційний суд рішення суду в цій частині не переглядає і підстав для його скасування в цій частині не встановив.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Соvid-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат, тому їх нарахування позивачем з 17 березня 2020 року на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми чинного законодавства. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України, з якою кореспондується частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набув чинності з 10 грудня 2017 року, та Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, який набув чинності з 01 липня 2015 року.
Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені також у частині перші статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, а також частині першій статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
У статті 629 ЦК Українизакріплено один із фундаментів на якому базується 

цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Судом встановлено, що відповідачка, як власник квартири АДРЕСА_3 , зобов`язана щомісячно сплачувати за надані позивачем послуги з управління будинком, які надаються на підставі договору, укладеного 28 лютого 2020 року між ТОВ «Новобудова» (управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .
Матеріали справи не містять документів про оспорення зазначеного договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку.
Також судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку із чим у неї з 1 лютого 2020 року по 1 серпня 2022 року виникла заборгованість.
Вказані обставини відповідачкою не заперечуються і рішення суду в частині стягнення з неї заборгованості за спірний період вона не оскаржила.
Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК Українияк спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
З урахуванням встановленого у судовому порядку факту невиконання відповідачкою зобов`язань та несплати коштів за надані житлово-комунальні послуги з лютого 2020 року, наявні підстави для стягнення з відповідачки суми заборгованості з урахуванням 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції.
Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого та протягом 30 днів з дня його відміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року, було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Карантин на всій території України тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,

спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями)).
У постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц зазначено, «що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.»
Отже, три відсотка річних та інфляційні втрати не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні статті 549 ЦК України.
При цьому, положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 рокуне було заборонено нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, як помилково зазначає суд першої інстанції в своєму рішенні.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із наявною заборгованістю за надані послуги.
Колегія суддів бере до уваги наявний в матеріалах справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який виконаний відповідно до положень законодавства та з врахуванням обмежень, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», згідно яких в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі та який не був спростований відповідачкою (у редакції на час спірних правовідносин).
Таким чином, нараховані позивачем 3% річних на складову боргу за житлово-комунальні послуги за період з 1 лютого 2020 року по 1 лютого 2022 року у розмірі 328грн 37 коп. та інфляційні втрати за період з 1 лютого 2020 року по 1 лютого 2022 року у розмірі 1 044грн 18 коп. підлягають стягненню з відповідачки.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи 

касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Новобудова» підлягають задоволенню, підлягає зміні розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції.
Також позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачки сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам.
Отже, з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 481грн.
В апеляційній скарзі представник позивача просила скасувати рішення суду у повному обсязі та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Однак, апеляційний суд не встановив підстав для перегляду рішення суду в частині задоволених позовних вимог, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а відтак судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню з відповідачки у розмірі 335грн 31коп. (9,01% від задоволених вимог).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» - Климко Анни Дмитрівни задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_8 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», ЄДРПОУ 32917247, яке знаходиться у м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10, інфляційні втрати у розмірі 1 044грн 18 коп. та 3 % річних у розмірі 328грн 37 коп., а всього 1 372грн 55 коп.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_8 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», ЄДРПОУ 32917247, яке знаходиться у м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10, судовий збір у розмірі 2 816грн 31коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук